Справа № 564/3174/20
Суддя: Левчук В. В.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3174/20

17 березня 2021 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю:

позивача не з`явився

відповідачів не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №564/3174/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до інспектора 1-го батальйону 3-ї роти Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Міщука Володимира Євгеновича (м.Рівне, вул.Степана Бандери 14а), Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції (м.Рівне, вул.Степана Бандери 14а) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2020 року на 136 кілометрі автодороги Н25 Городище-Рівне-Старокостянтинів інспектором Управління Патрульної поліції в Рівненській області лейтенантом поліції Міщуком Володимиром Євгеновичем відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3497927 з якої вбачається, що 30.11.2020 о 04:09 год. на 136 кілометрі автодороги Н25 Городище-Рівне-Старокостянтинів ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «Lexus RX350», державний номерний знак НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків руху, чим порушив вимоги п.34 ПДР /порушення вимог розмітки проїзної частини доріг/. Цією ж постановою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн на підставі ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з винесеною постановою ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області із адміністративним позовом до інспектора 1-го батальйону 3-ї роти Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Міщука Володимира Євгеновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов мотивовано тим, що постанова інспектором поліції винесена безпідставно, позивача не було попереджено про проведення відеофіксації, проте постанова містить невідомо ким зроблений запис що здійснювалась відеофіксація приладом ВК-00028, інспектор під час розгляду справи не надав ніяких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, крім пояснень іншого інспектора Медведя А.М., не прийняв до уваги надані позивачем та свідком пояснення, позивача не було належним чином ознайомлено із передбаченими ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення і це на дало можливості позивачу їх використовувати належним чином. Просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ №3497927 від 30.11.2020 року та стягнути на користь позивача судові витрати.

Відповідачем інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Міщуком Володимиром Євгеновичем подано відзив на позов. Відзив мотивований тим, що позивач дійсно вчинив адміністративне правопорушення, а саме 30.11.2020 о 04:09 год на 136 кілометрі автодороги Н25 Городище-Рівне-Старокостянтинів перетнув суцільну лінію розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки зустрічних напрямків, що було зафіксовано безпосередньо поліцейським та у зв`язку з цим на місці у передбачений законом спосіб винесено постанову, яка відповідає вимогам ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказує, що поліцейським правомірно вказано у постанові про те, що здійснювалась відеофіксація приладом ВК-00028, оскільки ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським дозволено застосовувати технічні прилади що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису і правомірно використано такий доказ. Також вказує, що позивач під час розгляду справи був присутній, поставив свій підпис у постанові, ніяких зауважень не висловлював, а оскільки бланк постанови не містить графи, де можливо було б зазначити про здійснення відеофіксації, то поліцейський зробив запис про це у довільному місці бланку постанови. Зазначає, що поліцейський, як посадова особа, виконує свої обов`язки під присягою та відповідно до вимог Законодавства та відповідних інструкцій і дії поліцейського є правомірними. Просить відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі представника позивача.

Відповідач інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Міщук Володимир Євгенович в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає.

Відповідач Управління патрульної поліції в Рівненській області не забезпечило явку повноважного представника в судове засідання, про дату і час судового засідання повідомлялось вчасно та належним чином, не скористалось правом подати відзив на позов.

Відповідно до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідно до постанови від 30.11.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3497927, 30.11.2020 о 04 год. 09 хв. на 136 кілометрі автодороги Н25 Городище-Рівне-Старокостянтинів ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Lexus RX350», державний номерний знак НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків руху. Дії ОСОБА_1 відповідачем кваліфіковано як такі, що порушують вимоги п.34 ПДР України.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху.

Положеннями ст.14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.п.1.1 п.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України встановлено, горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову

Аналогічною є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, адміністративне провадження №К/9901/1018/17.

Згідно з приписами ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото-, і кінозйомки, відеозапису.

Враховуючи викладене, інспектор поліції, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний був використати усі належні та допустимі докази з метою доведення наявності в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Так, з наданих відповідачем інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області на підтвердження заперечень проти позову відеозаписів з нагрудної камери вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надано можливість останньому написати письмові пояснення, у тому числі таку можливість надано свідку ОСОБА_2 .

При цьому, вказані відеозаписи також свідчать, що після отримання письмових пояснень інспектор повертається до патрульного автомобіля, до нього підходить позивач, після чого інспектор видає позивачу під розписку постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, у п.7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додаються пояснення на окремих аркушах.

Відтак, доводи позивач про не прийняття до уваги наданих позивачем та свідком пояснень, ознайомлення неналежним чином із передбаченими ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення правами суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи спростовуються наданими відповідачем відеозаписами.

Разом з тим, відповідачами не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що 30.11.2020 о 04:09 год. на 136 кілометрі автодороги Н25 Городище-Рівне-Старокостянтинів ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «Lexus RX350», державний номерний знак НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків руху, а відтак не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та не спростовано доводів позивача.

Надані відповідачем інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області на підтвердження заперечень проти позову відеозаписи з нагрудної камери лише фіксують процес розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у такій справі.

Більше того, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що доказом вчинення позивачем правопорушення є пояснення іншого інспектора, оскільки такі пояснення є неналежним доказом наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачами не надано і судом таких доказів не здобуто.

Відповідно до ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позову, суд дійшов висновку, що з відповідача Управління патрульної поліції у Рівненській області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.123, 241-246, 250, 251, 255, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до інспектора 1-го батальйону 3-ї роти Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Міщука Володимира Євгеновича (м.Рівне, вул.Степана Бандери 14а), Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції (м.Рівне, вул.Степана Бандери 14а) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволити.

Скасувати винесену 30 листопада 2020 року інспектором Управління Патрульної поліції в Рівненській області лейтенантом поліції Міщуком Володимиром Євгеновичем постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3497927.

Провадження у справі закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції (м.Рівне, вул.Степана Бандери 14а) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 420 /чотириста двадцять/ гривень 40 копійок витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Костопільський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

У зв`язку із неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершився розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 17.03.2021.

СуддяВ. В. Левчук