Справа № 380/603/21
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/603/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправною і скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу звернулось до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати неправомірною і скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження № 60736206 від 09.12.2020.

Ухвалою від 21.01.2021 позовну заяву Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу залишено без руху.

Ухвалою від 08.02.2021 прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною. Вказує, що висновки державного виконавця щодо необхідності закриття виконавчого провадження є передчасними та необгрунтованими, оскільки рішення у справі № 813/720/18 боржником не виконано. Сторони виконавчого провадження вели листування щодо виконання судового рішення у справі № 813/720/18, яке свідчить про можливість виконання рішення суду боржником, а тому законних підстав для закінчення виконавчого провадження немає. Звертає увагу, що оскажувана постанова державного виконавця позбавляє стягувача на право виконання рішення суду, яке є обов`язковим до виконання.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву від 17.02.2021 (вх. № 1506 ел), від 22.02.2021 (вх. № 11683). Зазначає, що заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. 28.02.2020 у виконавчому провадженні № 60736206 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн. Пунктом 2 зазначеної постанови, зобов`язано Волинську обласну державну адміністрацію виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. У встановлений постановою про накладення штрафу від 28.02.2020 строк боржником не було представлено документів щодо виконання судового рішення. Відтак, 19.11.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі 10200 грн. Станом на 09.12.2020 інформація про виконання рішення суду від боржника не надійшла. Таким чином, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60736206 від 09.12.2020.

Представник третьої особи подав пояснення щодо позову від 18.02.2021 (вх. № 1622 ел), від 25.02.2021 (вх. № 12528). Вказує, що доводи викладі в позовній заяви є необгрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи і нормам законодавства. Державним виконавцем в ході виконавчого провадження були вжиті всі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення немайнового характеру, відтак підстави, для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.11.2020 відсутні. Виконання судового рішення у справі № 813/720/18 Волинською обласною державною адміністрацією розпочато в добровільному порядку в січні 2019 року, при цьому тривалий термін виконання рішення зумовлений особливостями нормативно-правових актів, якими регулюються спірні правовідносини.

Представник позивача подав до суду пояснення від 16.03.2021 (вх. № 16873), відповідно до яких додатково звертає увагу на те, що у поясненнях боржник зазначає, що вже після отримання оскаржуваної постанови державного виконавця продовжуються вживатись заходи, спрямовані на виконання судового рішення у справі № 813/720/18, зокрема підготовлення відповідних звернень до Міністерства культури та інформаційної політики України та Міністерства фінансів України щодо сприяння у проведенні досліджень з метою виявлення об`єкта культурної спадщини, який був предметом позовних вимог у справі (в разі його наявності), а також виділення для цього необхідних коштів, але доказів вчинення таких дій не надає.

Представники позивача у судовому засіданні 16.03.2020 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та поданих поясненнях, просили позов задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні 16.03.2020 щодо задоволення позову заперечив з підстав викладених у письмових поясненнях.

Представник відповідача у судове засідання 16.03.2020 не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, хоч про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, суд розглянув справу за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 16.03.2020 суд заслухав вступну промову представників позивача, представника третьої особи, дослідив письмові докази та поставив на вирішення питання щодо переходу до письмового провадження.

Представники позивача, представник третьої особи підтримали перехід до письмого провадження. Відтак, суд перейшов до розгляду справи в письмове провадження.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2018 у справі № 813/720/18, яке набрало законної сили, позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Волинської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань - у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області. Зобов`язано Волинську обласну державну адміністрацію виконати вимоги Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань єврейського кладовища у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області.

16.07.2018 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 813/720/18 про зобов`язання Волинської обласної державної адміністрації виконати вимоги Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань єврейського кладовища у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області.

За заявою стягувача - Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу про примусове виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 16.07.2018 № 813/720/18 постановю головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.11.2019 відкрито виконавче провадження № 60736206.

28.02.2020 головим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постану у виконавчому провадження № 60736206 про накладення штрафу на Волинську обласну державну адміністрацію за невиконання боржником рішення без поважних причин.

За повторне невиконання без поважних причин рішення суду, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.11.2020 у виконавчому провадженні № 60736206 накладено штраф на Волинську обласну державну адміністрацію.

Оскільки станом на 09.12.2020 інформація про виконання рішення суду від боржника не надходила, головним державним виконавем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скеровано до органів досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та керуючись вимогами п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову від 09.12.2020 про закінчення виконавчого провадження № 60736206.

Не погоджуючись із постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження № 60736206 від 09.12.2020, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".

За визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За приписами пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:

- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);

- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);

- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що 28.02.2020 головим державним виконавем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову у виконавчому провадженні № 60736206 про накладення штрафу на Волинську обласну державну адміністрацію за невиконання боржником рішення без поважних причин. За повторне невиконання без поважних причин рішення суду постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.11.2020 у виконавчому провадження № 60736206 накладено штраф на Волинську обласну державну адміністрацію.

Оскілки станом на 09.12.2020 інформація про невиконання рішення суду від боржника не надходила головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скеровано до органів досудового розслідвуання повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, відтак керуючись вимогами п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України Закону України «Про виконачвче провадження» винесено постанову від 09.12.2020 про закінчення виконавчого провадження № 60736206.

Водночас суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Суд вказує, що згідно виконавчого листа, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 60736206, зобов`язано Волинську обласну державну адміністрацію виконати вимоги Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань єврейського кладовища у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області.

Кабінетом Міністрів України 20.07.1998 року прийнято Розпорядження №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України».

Відповідно до вимог пунктів 2,3,4 Додаткових заходів щодо збереження місць поховань у населених пунктах України, затверджених вищенаведеним розпорядженням, Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міські держадміністрації, Держкомрелігій із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин, доручено взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень через засоби масової інформації, провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження, не допускати проведення будівельних робіт у місцях, де залишилися сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ. Суд звертає увагу, що в матеріалах виконавчого провадження є лист Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу від 01.04.2020 № 150-20, відповідно до якого стягувач просить боржника надати дозвіл Представництву Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу надати архівні документи та результати попередніх досліджень давніх поховань єврейського кладовища в смт. Олика.

Згідно з листом Волинської обласної державної адміністрації від 30.04.2020 № 2894/41/2-20 повідомлено, що з метою виконання судового рішення обласною державною адміністрацією серед іншого був скерований на адресу Українського державного інституту культурної спадщини Міністерства культури ряд листів щодо проведення комплексу робіт з виявлення об`єкта культурної спадщини, який був предметом позовних вимог у справі (в разі його наявності): скласти облікову картку, коротку історичну довідку, акт технічного стану. Листом від 03.02.2020 № 01-04/12 Український державний інститут культурної спадщини повідомив обласну державну адміністрацію, що загальна вартість виконання робіт становить 52450,80 грн, однак кошторисом обласної державної адміністрації видатки на зазначені цілі не передбачені. Відтак, Волинська обласна державна адміністрація пропонує Представництву Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу укласти з науковою установою відповідний договір на проведення науково-дослідних робіт на зазначеному об`єкті та про результати повідомити обласну державну адміністрацію.

27.07.2020 Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу скерувало до Українського державного інституту культурної спадщини лист № 3/8-20 щодо пропозиції укласти договір про проведення науково-дослідних робіт щодо вивчення (дослідження) давніх єврейських поховань за кошти організації .

Вказані листи свідчать про те, що рішення суду в справі № 813/720/18 Волинською обласною державною адміністрацією може бути виконане.

Суд вказує, що частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні (пукт 14); вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження (пункт 18); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Суд вказує, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 року. У справі № 554/10283/18.

На підставі наведеного, з врахуванням того, що рішення суду у справі № 813/720/18, яке набрало законної сили є невиконаним, суд вважає, що оскаржувана постанова державного виконавця є передчасно винесеною та такою що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Конституції України. Відтак, постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження № 60736206 від 09.12.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України, принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши оскаржуване рішення відповідно до критерій визначених ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 132, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу (вул. Кульчицької, 1/94, м. Львів, ) до Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Волинської обласної державної адміністрації (майдан Київський, 9, м. Луцьк, ) про визнання протиправною і скасування постанови- задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження № 60736206 від 09.12.2020.

3. Судовий збір в розмірі 2270,00 грн стягнути з Міністерства юстиції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 16.03.2021.

Суддя Костецький Н.В.