Справа № 205/776/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 березня 2021 року Справа 205/776/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кальник В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4), Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» про оскарження рішень, дій та бездіяльності адміністрацій ДУ ДУВК №4, ДУ ДВК №89, стягнення компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2020 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеною позовною заявою, в якій позивач дослівно просить:

- відкрити провадження за цим позовом до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань(№4) та до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89);

- визнати неправомірним та порушуючим законодавство і мої права тримання мене в умовах таких, що невідповідають комунально-побутовим і медіко-санітарним та принижуючих мою гідність людини в камерах № 663, 677, 619, 762, 748 і 764(п.п. 2-5 позовної заяви) з боку відповідача ДУ ДУВП-4 в період часу з 28.08.2001 року по 15.04.2002 року);

- визнати неправомірним та порушуючим законодавство і мої права тримання мене в невідповідаючих медіко-санітарним нормам і комунально-побутовим умовам та принижуючих мою гідність людини в напівподвальних камерах № 01, 02, 04, 06, к1 і к2 (п.п. 7,42-43 позовної заяви) з боку відповідача ДУ ДУВП-4 в період часу з 28.04.2002 року по 30.07.2003 року;

- встановити та визнати факт того, що в моєї особової справі засудженного знаходяться копії вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року та ухвала Верховного суду від 23.07.2002 року, які незавірені належним чином відповідно до діючої на той та теперішній час Інструкції з діловодства у судах;

- визнати та встановити факт того, що в моєї особової справи засудженного відсутні розпорядження про виконання вироку та повідомлення про набрання вироком чинності;

- визнати неправомірним виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року в частині засудження мене до довічного позбавлення волі без наявності у відповідачів розпорядження суду про виконання вироку та доданої до цього розпорядження копії цього вироку, які на мене із суду має отримати відповідний орган або установа в порядку процедури звернення вироку до виконання в період часу: з 16.08.2002 року до 30.07.2003 року та з 17.02.2020 року до 25.05.2020 року відповідачем ДУ ДУВП-4 та з 30.07.2003 року до 17.02.2020 року і з 25.05.2020 року по сьогодення відповідачем ДУ ДВК-89;

- встановити наявність у відповідачів повноважень на виконання зазначеного у вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року рішення суду про тримання мене під вартою в якості запобіжного заходу до моменту отримання із суду офіційного повідомлення про набрання законної сили цим вироком і розпорядження про виконання цього вироку в частині засудження мене до довічного позбавлення волі;

- визнати неправомірним визнання відповідачами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року щодо мене набравшим законної сили, що обумовлено відсутністю у них офіційного повідомлення суду про набрання цим вироком законної сили щодо мене;

- встановити відсутність у відповідачів повноважень на виконання касаційної ухвали Верховного Суду України від 23.07.2002 року щодо мене;

- визнати неправомірним виконання відповідачами касаційної ухвали Верховного Суду України від 23.07.2002 року щодо мене шляхом виконання покарання у виді довічного позбавлення волі;

- встановити відсутність у відповідачів повноважень на виконання зазначеного у вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року рішення суду про засудження мене до довічного позбавлення волі, яке зазначено в цьому вироку, що обумовлено відсутністю у них згаданих вище розпорядження суду про виконання вироку і копії вироку, набравшого законної сили;

- визнати неправомірним використання відповідачами відносно мене незавіреної належним чином копії ненабравшого законної сили вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року та зобов`язати відповідача утриматися від її використання у будь-який спосіб щодо мене;

- визнати неправомірним використання відповідачами відносно мене належним чином незавіреної копії ухвали Верховного Суду України від 23.07.2002 року та зобов`язати відповідача утриматися від її використання у будь-який спосіб щодо мене;

- визнати неправомірними та такими, що порушують КВК України, ПВР ДУВП та Інструкції про роботу відділів, ведення та укомплектацію відповідачами моєї особової справи та здійснення обліку мене як засудженого до довічного позбавлення волі та зобов`язати відповідача ДУ ДВК-89 негайно виконати дії по укомплектації моєї особової справи передбачені Інструкцією про роботу відділів та нормами КВК та КПК України;

- визнати неправомірним дії та злочинною бездіяльність відповідачів в укомплектації моєї особової справи яку б вони мали б укомплектовувати згідно Інструкції про роботу відділів та своєчасно робити запити в суд, постановивший вирок, для отримання розпорядження про виконання вироку та про отримання вироку завіреного належним чином;

- визнати неправомірним та порушуючим мої права та Інструкцію про роботу відділів відповідачами неознайомлення мене з розпорядженням про виконання вироку та повідомленням про набрання законної сили вироком;

- визнати неправомірним та протиправними дії відповідача ДУ ДУВП-4 по триманню мене в камері № 948 Корпусу № 9 ДУ ДУВП-4, яка не відповідає медіко-санітарним нормам і комунально-побутовим умовам та принижувала мою гідність людини в період часу з 17.02.2020 року до 25.05.2020 року;

- визнати неправомірним та протиправними дії відповідача ДУ ДУВП-4 та такими що принижували мою гідність людини і причинили душевні страждання та фізичну біль застосовуючи до мене наручники при моєму прибутті в установу та супроводженні мене коридорами та темними підвалами установи до камери, а також при кожному виводі мене з камери для мого переміщення за посилками, а також змушення мене нести отримані посилки (вагою від 15 до 30 кг) надягнувши на мене наручники темними неосвітлюваними підвалами закладу;

- визнати неправомірними та протиправними дії та пряму бездіяльність відповідача ДУ ДУВП-4 позбавлення мене права на ежедневную прогулянку в прогулянкових двориках та тримання мене безвивідно 17, 18, 19, 20, 21, 23, 24, 25, 26, 29 лютого та 02, 03, 04, 05, 07, 08, 12, 18 березня 2020 року;

- визнати протиправними та неправомірними дії та пряму бездіяльність відповідача ДУ ДУВП-4 які обумовлені порушенням мїх прав на звернення, отримання відповідей, перешкоджанням моїм зверненням до суду та ЄСПЛ, отримання копій документів з особової справи;

- визнати протиправними та неправомірними дії відповідача ДУ ДУВП-4 по позбавленню мене права на придбання продуктів харчування в ларьку установи та купувати і придбавати продукти харчування доставленними кур`єрами інтернет магазинів та кур`єрами Нової пошти;

- визнати протиправними та неправомірним дії відповідача ДУ ДУВП-4 в цілеспрямованому порушенню мого права на таємницю листування з Європейським судом з прав людини шляхом вскриття закритого пакета з відповіддю ЄСПЛ та з досмотром і з перечитуванням наданої мені відповіді Височайшим Судом Європи, що є неприйнятним і принизливим для мене та порушує гарантовані Конституцією України та КВК України мені права;

- визнати протиправним та неправомірним рішення, дії та бездіяльність відповідача ДУ ДУВП-4 по відношенню до мене та поданих мною заяв на ім`я Начальника ДУ ДУВП-4, а також протизаконним застосування до мене кайданок;

- визнати протиправними та неправомірними дії та пряму бездіяльність відповідача ДУ ДВК-89 яка обумовлена в ненадання мені пісьмової відповіді на мої звернення, а також наданні мені завідомо неправдивої інформації в своїх відповідях з приводу законності мого тримання, присутності в моєї особовій справі всіх документів згідно Інструкції про роботу відділів та примушування мене виконати обов`язки, які покладені до виконання на Начальника спец.відділу згідно Інструкції про роботу відділів, по отриманню документів з суду, які повинні бути в моєї особової справі, що призвело до мого акту голодування більш ніж 9 діб;

- визнати протиправним та неправомірним рішення відповідача ДУ ДВК-89 про відмову у проведенні перевірки моєї особової справи та вчиненню певних дій для звернення до суду для отримання необхідних документів згідно моєї заяви, яка була розписана для виконання Начальнику відділу по контролю за виконанням судових рішень і є прямим обов`язком цього Начальника згідно Інструкції про роботу відділів;

- визнати те, що діями, рішеннями та бездіяльністю з боку відповідачів ДУ ДУВП-4 та ДУ ДВК-89 протягом тривалого часу були порушені мої права і інтереси та завдано непоправної шкоди;

- визнати протиправним та неправомірним ненадсилання відповідачами повідомлень моїм рідним про виконання відносно мене міри покарання у вигляді довічного позбавлення волі та повідомлень про переміщення та прибуття мене з одної установи в другую установу;

- визнати протиправними та неправомірними і такими що порушують КПК України та КВК України дії відповідачів в ненадсиланні та несвоєчасному надсиланні до суду повідомлень про моє прибуття в установи виконання покарань;

- визнати протиправним та неправомірним дії відповідача ДУ ДВК-89 в позбавленні мене права получати в листах та посилках фото, збирати докази та подавати їх до суду та в ЄСПЛ з зверненнями про захист порушених моїх прав та інтересів;

- взискати з відповідача ДУ ДУВП-4 за причинені мені душевні страждання та фізичну біль триманням мене в жахливих та принизливих умовах, за протиправне та всупереч обумовленому законом порядку виконання вироків з протиправним примушенням мене відбувати міру покарання у вигляді довічного позбавлення волі в період часу з 27.08.2001 року до 30.07.2003 року та з 17.02.2020 року до 25.05.2020 року компенсацію у вигляді 395000 (триста дев`яносто п`ять тисяч ) гривень на мою користь, тобто по 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень за кожен місяць та взискати на мою користь з відповідача ДУ ДУВП-4 за причинені мені душевні страждання порушенням моїх прав: на звернення, на особистий прийом, на отримання копій документів, на прогулянку, на придбання та отримання продуктів харчування і посилок) та застосування до мене кайданок в період часу з 17.02.2020 року до 25.05.2020 року компенсацію у вигляді 504000(п`ятсот чотири тисячи) гривень, взискати на мою користь з відповідача ДУ ДУВП-4 за протиправне втручання в моє спілкування з ЄСПЛ - 100000(сто тисяч) гривень - усього взискати з відповідача ДУ ДУВП-4 на мою користь 999000 (дев`ятьсот дев`яносто дев`ять тисяч) гривень шляхом списання коштів з рахунка Держбюджету та пересилання на мій особистий рахунок в АТКБ «ПРИВАТБАНК»;

- взискати з відповідача ДУ ДВК-89 за протиправні та неправомірні дії, рішення та бездіяльність по відношенню до мене та моїх прав які відбувались шляхом змушування мене відбувати покарання у вигляді довічного позбавлення волі не маючи на це юртдично-правових підстав в період часу з 30.07.2003 року до 17.02.2020 року та з 25.05.2020 року до сьогодні на мою користь компенсацію в розмірі 2277000 (два мільйони двісті сімдесят сім тисяч) гривень, тобто 11000 (одинадцять тисяч) гривень за кожен місяць такого тримання та взискати з відповідача ДУ ДВК-89 компенсацію в розмірі 322000 (триста двадцять дві тисячи) гривень за позбавлення права на звернення до суду та надання невірної та неправдивої інформації, за перешкоджання мені збирати, надавати докази в суд - усього взискати з відповідача ДУ ДВК-89 на мою користь 2599000 (два мільйони п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч) гривень шляхом списання коштів з рахунка Держбюджету та пересилання їх на мій особистий рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

- взискати з відповідачів ДУ ДУВП-4 та ДУ ДВК-89 понесені мною витрати пов`язані з моїм зверненням за захистом своїх прав та інтересів до суду (бумага для заяв, роздрукування копій заяв та доказів, придбання дисків та нанесення на них доказів, оплату поштових всіх відправлень) на мою користь суму 750 (сім сот п`ятдесят) гривень з кожного - загалом 1500 (тисяча п`ятсот) гривень шляхом списання коштів з рахунка Держбюджету на мій особистий рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2021 року даний позов було передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 року, зазначена вище справа була розподілена судді Кальнику В.В.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема: чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина 2 стаття 171 КАС України).

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам статей 160, 161 КАС України, вважаю, що її слід залишити без руху з огляду на таке.

Як зазначено позивачем у позові, починаючи з 12.08.2002 року, з боку відповідачів має місце порушення права на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані позивачу Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Разом з позовною заявою позивачем до суду подана заява про поновлення строків на звернення з позовом, в якій він просить:

- поновити пропущені строки на звернення суду з позовом за захистом його прав, свобод та інтересів, які були порушені в наслідок незаконних дій та бездіяльності адміністраціями Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань(№4)» та Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» в період часу з 28.08.2001 року по теперішній час, оскільки ці події пов`язані між собою та витікають одне з іншого та по теперішній час порушують права, свободи та інтереси позивача.

Заява обгрунтована тим, що про незаконні дії та бездіяльність відповідачів позивач дізнався тільки в червні місяці 2020 року від свого співкамерника ОСОБА_2 і почав відразу з`ясовувати обґрунтованість порушень його прав, свобод та інтересів з боку адміністрацій вище згаданих закладів і ці порушення, як зазначив позивач, підтвердились в результаті його ознайомлення 01 липня 2020 року з матеріалами особової справи. Також, як зазначив позивач, ці порушення підтвердились копією матеріалів кримінальної справи № 1-19/02, які були надіслані позивачу в серпні місяці 2020 року з архіву Дніпровського апеляційного суду.

Також, зауважив, що наданий позивачу в травні 2019 року Дніпровським центром надання первинної безоплатної правової допомоги адвокат Загородній С. займався тільки справою по УДО та справою по перерахунку день за два, але по другим питанням не консультував позивача, оскільки у нього не було на це доручення, а на дві заяви позивача у липні місяці 2019 року та від 10.10.2019 році в той же центр БПП з проханням надати позивачу адвоката для подачі заяви за нововиявленими обставинами та захисту його прав, а також на заяву від 28.01.2020 року про захист його прав та інтересів у суді у справі по позбавлене його батьківських прав Дніпровським центром надання первинної безоплатної правової допомоги залишені були без відповіді і без надання правової допомоги. Найнятий позивачем у 2001 році адвокат не бажав здійснювати захист його прав крім прав по кримінальному провадженню.

Окрім цього, в заяві позивач зауважив, що він раніше не міг знати як і яким чином повинні діяти працівники адміністрацій та суду по забезпеченню та дотриманню його прав, оскільки інструкції про їх роботу були засекречені та тільки для службового користування і це було до 2015 року. Звернув увагу на те, що його більш ніж 19 років утримують 23 години на добу в замкнутому просторі (камері) і у нього не було вільного доступу до офіційних засобів масової інформації, бібліотек та офіційних сайтів державних органів влади. Доступ до глобальної мережі інтернет з`явився 02.10.2020 року після отримання планшета і після підключення його до вай-фаю.

Розглянувши заяву про поновлення строків на звернення з позовом, суддя зазначає наступне.

Частинами першою, п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Слід зазначити, що початок перебігу строку звернення до суду у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Суддя зазначає, що під поважними причинами пропуску строку на оскарження слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась, та пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд звертає увагу, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Відтак, суддя з матеріалів справи убачає, та як підтверджено позивачем у позові, що ОСОБА_1 було відомо про порушення його прав ще у липні серпні 2020 року.

Позивачем не наведено об`єктивних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КАС України строку. Інші обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Відтак, суддя відзначає, що причин інших (поважних), які унеможливлювали чи, незалежно від волі позивача, перешкоджали йому своєчасно звернутись за судовим захистом своєчасно, не встановлено.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення Європейського суду з прав людини від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, заява № 23436/03).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Таким чином, ознайомившись із матеріалами позовної заяви, а також із мотивами заявленого позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду, суддя не знаходить підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду з приводу оскарження рішень, дій та бездіяльності адміністрацій ДУ ДУВК №4, ДУ ДВК №89.

Відповідно до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За приписами ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовна заява підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 160,161, 169, 294 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4), Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» про оскарження рішень, дій та бездіяльності адміністрацій ДУ ДУВК №4, ДУ ДВК №89, стягнення компенсації - залишити без руху.

Надати позивачу термін десять робочих днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, або наведенням інших підстав для поновлення строку.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки у визначений термін.

Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вимог ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до цієї ухвали, позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили згідно зі ст. 256 КАС України.

Суддя В.В. Кальник