Справа № 120/1540/21-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про повернення позовної заяви

м. Вінниця

17 березня 2021 р. Справа № 120/1540/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Поліщук Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1

до: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 01.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви, окрім іншого, шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

12.03.2021 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої, окрім іншого, долучено клопотання про поновлення строку звернення до суду. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску місячного строку звернення до суду, позивач зазначив, що з метою захисту свого порушеного права він направ на адресу відповідача запит, в якому, окрім іншого, просив здійснити виплату йому компенсації вартості за неотримане речове майно. 26.02.2021 він отримав відповідь №50/28/32-Ч-282 від 17.02.2021, згідно якої, виплата компенсації йому не була проведена через недофінансування частини. З урахуванням викладеного, вважає, що звернення до суду відбулось у строк, встановлений ч. 4 ст. 122 КАС України.

Ознайомившись із мотивами, наведеними позивачем у клопотанні про поновлення строків звернення до суду, приходжу до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

В даному ж випадку, предметом даного позову є вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення з ним повного розрахунку при звільненні, в частині не виплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, яке не входить до структури заробітної плати.

Із наведеного слідує, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, зокрема, невиплати позивачу в зв`язку із звільненням його із військової служби компенсації за речове майно, право на яку він здобув під час проходження публічної служби, а тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19.

Таким чином, у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

В даному ж випадку, як слідує із матеріалів позовної заяви, з 24.04.2020 позивача виключено зі списків особового складу військової частини на підставі наказу №89 від 22.04.2020.

Разом із тим, до суду з цим позовом позивач звернувся лише 24.02.2021, тобто майже як через рік після його виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

При цьому, саме із датою виключення позивача зі списків особового складу військової частини слід пов`язувати початок перебігу місячного строку звернення до суду з даним позовом, адже в межах цього позову позивач оскаржує бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведені з ним остаточного розрахунку при звільненні, тобто не проведення такого розрахунку у день виключення зі списків особового складу військової частини.

Крім того, судом враховано, що згідно пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення у разі звільнення з військової служби, а не при звільненні з військової служби, дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Із наведеного вище слідує, що виплата грошової компенсації за недоотримане речове майно може бути здійснена як на підставі рапорту, який військовослужбовець може подати до свого звільнення з військової служби, так і за його заявою, яка може бути подана ним й після свого звільнення.

В даному ж випадку, як уже було зазначено судом вище, в межах даного позову позивачем оскаржується бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведенні з ним остаточного розрахунку при звільненні, в частині виплати йому грошової компенсації за не отримане речове майно, а не відмова у здійсненні виплати відповідної компенсації за поданою ним заявою від 03.02.2021.

Дані обставини, на переконання суду, додатково підтверджують факт того, що перебіг строку звернення до суду з даним позовом слід розпочинати саме з 24.04.2020, тобто дати звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини.

При цьому, суд критично оцінює посилання позивача на його звернення до військової частини, які мали місце починаючи з 03.02.2021, оскільки таке звернення не вважається досудовою формою врегулювання спору та не свідчить про те, що позивач був позбавлений можливості своєчасно звернутися в суд за захистом порушених, на його думку, прав чи законних інтересів з дня проведення з ним розрахунку, виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Суд враховує також і ту обставину, що звернення до відповідача, яке міститься в матеріалах позову, датоване позивачем 03.02.2021, тобто ініційоване ним більш ніж через дев`ять місяців з моменту звільнення з військової служби. При цьому, будь-яких об`єктивних перешкод своєчасно звернутися за захистом своїх порушених прав до суду позивач у позовній заяві не навів.

Крім того, судом враховано лист Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №50/28/32-Ч-282 від 17.02.2021, наданий позивачем як доказ подання ним позовної заяви у строк, визначений ч. 4 ст. 122 КАС України.

Разом із тим, підстави вважати, що даний адміністративний позов підписаний та поданий позивачем до відділення поштового зв`язку 03.02.2021, мотивований чи/або будь-яким чином пов`язаний із саме отриманим ним листом відповідача №50/28/32-Ч-282 від 17.02.2021, на думку суду, відсутні, адже як особисто зазначає позивач, відповідний лист був отриманий ним 26.02.2021, тобто уже після подання/надсилання даного позову до Вінницького окружного адміністративного суду.

Більше того, в контексті наведеного суд наголошує, що в межах даного позову позивачем не ставиться питання про протиправність будь-якої відмови відповідача у здійсненні йому виплати компенсації за не отримане речове майно, а оскаржується виключно бездіяльність відповідача щодо не проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні.

При цьому, у заяві, поданій позивачем до суду 12.03.2021 на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, останній особисто зазначає, що долучає усі наявні у нього докази на підтвердження допущеної з боку відповідача бездіяльності щодо невиплати йому у день звільнення компенсації вартості за неотримане речове майно.

Дані обставини додатково підтверджують, що відлік строку звернення до суду із даним позовом саме із вимогами про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, слід розпочинати саме із дати звільнення позивача із військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини.

При цьому, із матеріалів позовної заяви судом не встановлено будь-яких інших переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав в місячний строк з дати його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до ч. 1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, заява № 23436/03).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Таким чином, ознайомившись із матеріалами позовної заяви, а також із мотивами заявленого позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд не знаходить підстав для його задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123 КАС України).

Таким чином, враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, а у клопотанні про поновлення строку звернення ним не наведено жодних обставин на підтвердження поважності причин його пропуску, приходжу до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись ст.ст. 121, 122, 123, 169, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:
1. В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, - відмовити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

3. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна