Справа № 460/4484/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/4484/20 пров. № А/857/256/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року, ухвалене суддею Жуковською Л.А. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 460/4484/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2014 року по 01.11.2019 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 01.11.2019 року з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців для перерахунку індексації грошового забезпечення.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що 01.11.2019 року, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 виключений зі списків особового складу та з усіх видів грошового забезпечення.

Однак, як зазначив позивач, відповідач у якого проходив службу позивач не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за час служби.

Позивач вважає, що має право на отримання індексації грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки індекс споживчих цін у цей період перевищив поріг індексації, а посадовий оклад позивача у цей період збільшений не був.

При цьому позивач вважає, що виплата індексації грошового забезпечення не залежить від збільшення розміру премій та надбавок. Виплата індексації грошового забезпечення не залежить також від наявності бюджетних ресурсів на їх виплату.

Позивач вважає, що відповідач порушив його право на належний рівень грошового утримання при звільненні з військової служби.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не правильного нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.06.2015 року по 28.02.2018 року, з встановленням базового місяця - січня 2008 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.06.2015 року по 28.02.2018 року з встановлення базового місяця - січень 2008 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив позивач та відповідач.

Позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 31.05.2015 року та прийняти в цій частині інше рішення із обов`язковим зазначенням базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення (січень 2008 року) за цей період.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд помилково відмовив у задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2014 року по 31.05.2015 року з урахуванням базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення (січень 2008 року), оскільки відповідач за цей період виплатив індексацію грошового забезпечення у неналежному розмірі без урахування для індексації грошового забезпечення базового місяця - січня 2008 року.

Зважаючи на це позивач просить суд рішення суду першої інстанції частково скасувати та визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неправильного нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 року по 28.02.2018 року, із встановленням базового місяця січень 2008 року і зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 28.02.2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця.

Відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права з огляду на те, що індексація грошових доходів населення здійснювалася в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, а встановлення базових місяців нарахування індексації грошового забезпечення проводилось відповідно до норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

З цих підстав відповідач вважає, що діяв в порядку, спосіб та в межах повноважень, що визначені законодавством.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2019 року № 224 позивач виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Рівне.

16.01.2020 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з запитом, в якому просив, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», надати інформацію, який місяць був базовим для нарахування індексації грошового забезпечення та з якого часу по який нараховувалась та виплачувалась індексації грошового забезпечення.

Листом № 290 від 15.06.2020 року військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що індексація грошових доходів з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року у військовій частині НОМЕР_1 не проводилася, відповідно її нарахування та виплата не здійснювалися.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання індексації грошового забезпечення, захист якого, у судовому порядку, можливий шляхом визнання дій відповідачів протиправними та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошових доходів за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, з урахуванням базового місяця для нарахування індексації січень 2008 року.

Апеляційний суд частково погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 3 та 4 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ).

У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частинами 1, 2 та 6 статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

У пункті 1-1 Порядку № 1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;

5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;

6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;

7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року, яка набрала чинності з 15.12.2015 року у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

При цьому, індексація не нараховується, якщо розмір підвищення посадового окладу перевищує величину індексу споживчих цін.

Відповідач, відмовивши позивачу у проведенні індексації, не заперечує ту обставину, що позивач має право на виплату індексації, однак вказав, що індексація не може бути виплачена, оскільки у державному бюджеті відсутні кошти на ці цілі, а виплата індексації прямо залежить від бюджетного фінансування.

Проте, апеляційний суд вважає, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17 та постанові від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17.

Таким чином, оскільки відповідач не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2015 року по 28.02.2018 року, то у відповідача є відповідний обов`язок, зважаючи на те, що цей обов`язок не залежить від бюджетного фінансування на ці цілі.

Що стосується базового місяця для індексації грошового утримання, то апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 5, 9 та 10 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи.

Крім того постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2002 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затверджено відповідний Порядок.

Проаналізувавши правові положення Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078, апеляційний суд дійшов висновку, що обчислення, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення належить до виключних повноважень роботодавця. А тому ні суд, ні позивач не може перебирати на себе ці повноваження і обчислювати самостійно суму індексації.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У цій правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві за період з 01.06.2015 року по 28.02.2018 року.

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації за період з 01.06.2015 року по 28.02.2018 року є передчасним, оскільки у цій частині, права позивача ще не порушені.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року в справі № 240/11882/19.

Отже, підстави для зобов`язання відповідача здійснити розрахунок індексації грошового забезпечення позивача з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» за період з 01.06.2015 року по 28.02.2018 року відсутні.

Що стосується застосування базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 31.05.2015 року, за який позивачу виплачена індексація, то апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 5 Порядку № 1078 (у редакції, яка діяла до 01.12.2015 року), передбачено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів працівників у зв`язку із розширенням зони обслуговування, збільшенням обсягу робіт, суміщенням професій (посад), виконанням обов`язків тимчасово відсутнього працівника, оплатою за роботу за сумісництвом на одному підприємстві, в установі, організації, а також за рахунок збільшення розміру премії, не вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (у разі, коли не відбувається підвищення тарифної ставки (окладу).

Виходячи з аналізу наведених норм, базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), а базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати.

Апеляційний суд встановив те, що вислуга років позивача у Збройних Силах становить безперервно 31 рік 10 місяців, для індексації грошового утримання позивача з 01.01.2014 року по 31.05.2015 року відповідач застосував базові місяці вересень 2013 року та серпень 2014 року, як місяці у яких збільшилось грошове забезпечення позивача.

Водночас відповідач не довів того, що грошове забезпечення позивача у вересні 2013 року та серпні 2014 року збільшилось за рахунок виплат, які носили постійний характер та входили до складових грошового забезпечення позивача.

Водночас, апеляційний суд встановив те, що зміна посадових окладів з урахуванням періоду проходження військової служби позивача відбулась 01 січня 2008 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Таким чином, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з лютого 2008 року.

Таким чином, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2014 року по 31 травня 2015 року є січень 2008 року, в якому постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

Підводячи підсумок наведеного вище, апеляційний суд вважає, що відповідач протиправно, без урахування базового місяця для індексації січня 2008 року, нарахував позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по 31 травня 2015 року, а також протиправно не нарахував позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2015 року по 28.02.2018 року.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не має права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 31.05.2015 року, із застосуванням базового місяця для індексації грошового забезпечення січня 2008 року.

З огляду на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року в справі № 460/4484/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 31.05.2015 року без урахування базового місяця січень 2008 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 31.05.2015 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2015 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2015 року по 28.02.2018 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повний текст постанови складений 17.03.2021 року