Справа № 280/9253/20
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2021 року м. Дніпросправа № 280/9253/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 ( суддя першої інстанції Сіпака А.В.) в адміністративній справі №280/9253/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішень, дій чи бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивач просить:

визнати рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо не виплати недоотриманої пенсії позивача за період з 07 жовтня 2009 року по 04 січня 2018 року протиправними та дискримінаційними;

зобов`язати відповідача вчинити певні дії виплатити недоотриману пенсію позивачу за період з 07 жовтня 2009 року по 04 січня 2018 року відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись із зазначеної ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

На підставі ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відмовляючи у відкритті провадження позов, суд першої інстанції виходив з того, що між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є рішення, що набрало законної сили, у зв`язку з чим, у відкритті провадженні даного позову слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, як передбачено ч. 1 ст. 5 КАС України.

Відповідно до статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо:

1) позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі;

3) настала смерть фізичної особи чи припинено юридичну особу, яка не є суб`єктом владних повноважень, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позовну заяву, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

4) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи існують справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а також чи є по таких справах кінцеві судові рішення, які набрали законної сили.

Колегія суддів зауважує, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Слід зазначити, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були аргументовані ним інакше. Крім того, посилання на наявність доказів, відмінних від тих, які були подані при первинному зверненні, не свідчать про зміну підстав звернення до суду з позовом.

Таким чином, при вирішенні судом питання про відмову у відкритті провадження у справі з підстав наявності таких, що набрали законної сили, постанови чи ухвали суду, необхідним є встановлення обставин ухвалення таких у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила визнати рішення відповідача №216/08 від 02.04.2018 неправомірним та скасувати; зобов`язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачці з 07.10.2009, шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року позовну заяву про зобов`язання вчинити певні дії за період з 07.10.2009 по 03.01.2018 залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що у позивача виникло право на відновлення виплати пенсії за віком з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009. Подання позивачем до відповідача заяви про поновлення виплати пенсії 22.03.2018 не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав та інтересів. Дата 22.03.2018 свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і дана дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Виходячи з того, що позов поданий до суду 04.07.2018, суд дійшов висновку, що відповідно до ст.ст.122, 123 КАС України права позивача підлягають захисту у межах шестимісячного строку звернення до суду з 04.01.2018.

При цьому суд зазначив, що жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 07.10.2009 по 03.01.2018 позивач не надав, підстав неможливості своєчасного звернення до суду з зазначеними вимогами у встановлений КАС України строк не зазначив.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області викладене у Повідомленні №215 від 30.03.2018 про відмову в поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії за віком.

Зобов`язано Мелітопольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок розміру та поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 04.01.2018, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії та всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, з індексацією пенсії відповідно до ст.42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 10.07.2018 та рішенням суду від 20.07.2018, подала апеляційні скарги, в яких просила скасувати ухвалу від 10.07.2018 та прийняти рішення про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. В апеляційній скарзі на рішення суду від 20.07.2018 просила змінити рішення в частині строку, з якого має бути поновлена пенсія, та зобов`язати здійснити перерахунок та поновити виплату пенсії за віком з 07.10.2009 як непрацюючому пенсіонеру.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року та рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року у справі № 0840/2729/18 залишено без змін.

Непогодившись із постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018, позивач 11.12.2018 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2018 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018, а справу направити до суду першої інстанції для продовження судового розгляду в частині строку, з якого має бути поновлена її пенсія.

Постановою Верховного Суд від 29.04.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2018 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі № 0840/2729/18 залишено без змін.

Звертаючись до суду з новим позовом, який є предметом вивчення у даному випадку, представник ОСОБА_2 знову просить зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області поновити виплати пенсії позивача з 07.10.2009 відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів. При цьому вимога про визнання бездіяльності відповідача протиправною не є новою самостійною вимогою, натомість є похідною від вимоги про зобов`язання щодо поновлення виплат, яка вже була предметом судової оцінки.

Колегія суддів зазначає, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 року у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у відкритті провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 по справі № 280/9253/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 в адміністративній справі №280/9253/20залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 березня 2021 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва