Справа № 640/19889/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року м. Київ № 640/19889/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича
третя особаТовариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ»
провизнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича (далі по тексту - відповідач, приватний виконавець Єфіменко Д.О.), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Д.О. про відкриття виконавчого провадження ВП №62584890 від 15 липня 2020 року з примусового виконання виконавчого напису №7128, виданого 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» загальної заборгованості в розмірі 10 526, 40 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначила про незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки згідно з відомостями з Єдиного реєстру державних виконавців України приватний виконавець Єфіменко Д.О. здійснює свою діяльноість в межах виконавчого округу м. Київ, проте місцем фактичного проживання позивача є м. Рівне та будь - якого майна на території м. Києва позивач не має.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та адміністративну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 08 вересня 2020 року.

Також, вказаною ухвалою залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (далі по тексту - третя особа, ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ») в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

04 вересня 2020 року від представника третьої особи надійшли письмові пояснення по суті спору у яких зазначено, що згідно частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Оскільки у заяві про примусове виконання рішення ТОВ «ФК «ФІНАНСОВА ІННОВАЦІЯ» було вказано про наявність грошових коштів (майна) позивача в АТ КБ «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д), приватним виконавцем правомірно відкрито провадження, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Зважаючи на неявку представників сторін у судове засідання, призначене на 08 вересня 2020 року, розгляд справи відкладено на 08 жовтня 2020 року.

09 вересня 2020 року від приватного виконавця Єфіменка Д.О. надійшов відзив на позовну заяву у якому він, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що в отриманій заяві про примусове виконання виконавчого напису ТОВ «ФК «ФІНАНСОВА ІННОВАЦІЯ» були зазначені всі необхідні дані про позивача, місце проживання, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані про наявність грошових коштів на рахунку в АТ КБ «Приватбанк», наявність рахунку в ТОВ «ФК «ФІНАНСОВА ІННОВАЦІЯ». При цьому, приватний виконавець зауважив, що грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, 08 жовтня 2020 року та 21 жовтня 2020 року справу знято з розгляду.

В судове засідання, призначене на 28 жовтня 2020 року, належним чином повідомлені представники осіб, які беруть участь у справі, не прибули, у зв`язку із чим, на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

15 липня 2020 року на підставі заяви ТОВ «ФК «ФІНАНСОВА ІННОВАЦІЯ» та виконавчого напису №7128, виданого 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., приватним виконавцем Єфіменко Д.О. відкрито виконавче провадження №62584890 по стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» заборгованості у розмірі 10 526, 40 грн.

22 липня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід в Управлінні освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради, яке зареєстроване за адресою: 33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна, 30.

Незгода позивача з постановою про відкриття виконавчого провадження №62584890 зумовила її звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частинами першою, другою статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1404-VIIІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII ««Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частинами першою, другою статті 25 Закону № 1403-VIII визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802; далі - Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

З положень Закону №1404-VIII вбачається, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у справі № 804/6996/17 від 08 квітня 2020 року.

Матеріалами справи встановлено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувачем зазначено, що ОСОБА_1 є власником рахунку, відкритого в AT КБ «Приватбанк», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №2346) кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно з пунктами 6.1, 6.2 статті 6 Закону №2346 банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Пунктом 7.1.5 статті 7 Закону №246 встановлено, що зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном у розумінні глави 13 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 905/3542/15.

Таким чином, з наведеного висновується, що приватний виконавець має право приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 905/584/19, суд касаційної інстанції дійшов наступного висновку: «…Суд першої інстанції, розглядаючи скаргу на дії приватного виконавця, встановив місцезнаходження боржника, місцезнаходження його майна, зокрема, грошових коштів та з урахуванням вимог статті 24 Закону, вимог XIII Цивільного кодексу України, в розумінні якої грошові кошти є майном, та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дійшов правомірного висновку про те, що приватний виконавець мав право приймати до виконання наказ суду за місцезнаходженням майна боржника, а саме - грошових коштів боржника на рахунках у банківських установах міста Києва, та приватним виконавцем не порушено вимог щодо територіальності з відкриття виконавчого провадження.».

Таким чином, у зв`язку з надходженням до приватного виконавця заяви про примусове виконання виконавчого напису №7128, виданого 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., у якому зазначено, що місцезнаходження майна боржника перебуває у межах виконавчого округу міста Києва, у приватного виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання чи відмови у відкритті виконавчого провадження у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати протиправною прийняту приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження №62584890 з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд зауважує, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б спростовували твердження відповідача в цій частині.

Враховуючи викладене, позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Д.О. про відкриття виконавчого провадження №62584890 від 15 липня 2020 року задоволенню не підлягає.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв згідно приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятої у рамках виконавчого провадження №62584890 постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 липня 2020 року, а тому про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКРПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Єфіменко Денис Олегович (РНОКПП невідомий, 04073, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 172, офіс 65)

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (, 03124, м. Київ, б-р. Вацлава Гавела, 4, офіс 520)

Суддя Є.В. Аблов