Справа № 160/4545/20
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2021 року м. Дніпросправа № 160/4545/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління № 30»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року (суддя Неклеса О.М., повний текст рішення складено 08.07.2020) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління № 30»

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

про скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління № 30», в якому позивач просить скасувати рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 17.02.2020 № 082/11.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в дніпропетровській області проведено перевірку дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління № 30» вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування, за результатами якої складено Акт № 16 від 28.01.2020.

В ході перевірки було виявлено порушення з боку позивача: страхові кошти за період з 01.07.2017 по 31.12.2019 у сумі 106644,55 грн. були зараховані на окремий поточний рахунок страхувальника не за призначенням, а саме: частина коштів після отримання фінансування від органів Фонду перераховувалися на власний поточний рахунок 260900, що свідчить про неналежне ведення бухгалтерського обліку; ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування», а саме: по дев`яти листках непрацездатності не вірно обчислено страховий стаж: по листках непрацездатності серії АДС № 582358 від 18.06.2019 не період з 18.06.2019 по 27.06.2019, серії АДС № 222055 від 05.08.2019 на період з 05.08.2019 по 16.08.2019 застрахованій особі ОСОБА_1 , серії АДС № 841875 від 09.01.2019 на період з 09.01.2019 по 18.01.2019, серії АДС № 073319 від 05.11.2019 на період з 05.11.2019 по 11.11.2019 застрахованій особі ОСОБА_2 , серії АДС № 601823 від 08.01.2019 на період з 07.01.2019 по 16.01.2019, серії АДС № 738096 від 04.02.2019 на період з 04.02.2019 по 15.02.2019 застрахованій особі ОСОБА_3 , серії АДЛ № 946331 від 10.07.2018 на період з 10.07.2018 по 19.07.2018, серії АДС № 216483 від 21.12.2018 на період з 21.12.2018 по 26.12.2018 застрахованій особі ОСОБА_4 , серії АДК № 533674 від 24.07.2018 на період з 24.07.2018 по 02.08.2018 застрахованій особі ОСОБА_5 , неправомірно використані кошти Фонду в сумі 2792,86 грн.; п. 1 ч. 4 ст. 19, ч. 2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування», п.п. 3, 29 Порядку № 1266, а саме: по двох листках непрацездатності серії АДС № 483839 від 16.11.2018 на період з 04.11.2018 по 16.11.2018 застрахованій особі ОСОБА_6 , серії АДС № 540380 від 16.11.2018 на період з 16.11.2018 по 23.11.2018 застрахованій особі ОСОБА_7 не вірно застосована норма Закону для застрахованих осіб, які протягом 12 місяців перед настанням страхового випадку мали страховий стаж менше 6 місяців (фактична середньоденна менша ніж мінімальна заробітна плата, лікарняний сплачено з мінімальної), неправомірно використані кошти Фонду в сумі 1136,19 грн.

На підставі акту перевірки Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 17.02.2020 № 082/11 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у загальному розмірі 169915,37 грн., з якого неправомірні витрати 113276,91 грн., штраф (50%) 56638,46 грн.

Вказане рішення є предметом оскарження в даній адміністративній справі.

Надаючи оцінку правомірності та обґрунтованості оскаржуваному рішенню відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» джерелами формування коштів Фонду є: 1) страхові внески страхувальників та застрахованих осіб; 2) суми фінансових санкцій, застосованих відповідно до цього Закону, інших законів до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців за порушення встановленого порядку сплати страхових внесків та використання коштів Фонду, штрафів за недотримання законодавства про соціальне страхування, а також суми адміністративних штрафів, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за такі порушення; 3) суми не прийнятих до зарахування витрат страхувальника за соціальним страхуванням; 4) доходи від розміщення тимчасово вільних коштів, у тому числі резерву коштів Фонду; 5) капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; 6) доходи від реалізації майна, придбаного за рахунок коштів Фонду; 7) добровільні внески та інші надходження відповідно до закону.

Кошти Фонду використовуються на: 1) виплату матеріального забезпечення, страхових виплат та надання соціальних послуг, фінансування заходів з профілактики страхових випадків, передбачених цим Законом; 2) фінансування витрат на утримання та забезпечення діяльності Фонду, його робочих органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, розвиток та функціонування інформаційно-аналітичних систем Фонду; 3) формування резерву коштів Фонду.

Статтею 15 Закону визначено, що роботодавець зобов`язаний, зокрема: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; вести облік коштів соціального страхування і своєчасно надавати Фонду встановлену звітність щодо цих коштів; під час перевірки правильності використання коштів Фонду та достовірності поданих роботодавцем даних надавати посадовим особам Фонду необхідні документи та пояснення з питань, що виникають під час перевірки; повернути Фонду суму виплаченого матеріального забезпечення та вартість наданих соціальних послуг потерпілому на виробництві у разі невиконання своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.

Достовірність зазначених у документах даних перевіряється Фондом. У разі подання недостовірних відомостей, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду.

Роботодавець несе відповідальність за: 1) порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення; 2) несвоєчасне подання або неподання відомостей, встановлених цим Законом; 3) подання недостовірних відомостей про використання коштів Фонду; 4) шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обов`язків, визначених цим Законом.

У разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми. За несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів на страхувальників та інших отримувачів коштів Фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів. Одночасно на суми несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів і штрафних санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, яке затверджується правлінням Фонду.

Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 19.07.2018 № 13 встановлено, що підставою для призначення комісією із соціального страхування допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах, згідно з вимогами частини першої статті 31 Закону № 1105, є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

У спірних правовідносинах підлягає дослідженню питання щодо правильності врахування позивачем періодів роботи окремих працівників за цивільно-правовими договорами до загального страхового стажу, що використовується під час обрахунку суми лікарняного.

Суд першої інстанції вірно встановив, що Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017, внесені зміни до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». За приписами названої норми страхуванню у зв`язку і тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництв нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, як провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.

До 11.10.2017 вказана норма Закону була викладена в іншій редакції: «Страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах».

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страховий стаж - період (строк протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Документальним підтвердженням даних, на підставі яких здійснюється обчислення страхового стажу за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку тимчасовою втратою працездатності, є: з 01.01.2011 по теперішній час дані персоніфікованого обліку відомостей прі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, надані застрахованій особі Пенсійним фондом України у вигляді довідки за періоди перебування в трудових відносинах із роботодавцем; до 31.12.2010 дані, зазначені в трудовій книжці, про періоди перебування застраховане особи в трудових відносинах із роботодавцем; до 27.02.2001 також дані, зазначені у відповідних документах відповідно до Правил обчислення загального трудового стажу.

В ході перевірки встановлено, позивачем не спростовано, що відомості про періоди роботи за цивільно-правовою угодою були внесені тільки до трудової книжки застрахованої особи ОСОБА_2 (період роботи на ТОВ «Українські системи енергомодернізації» з 22.09.2013 п 28.03.2016), тоді як в трудових книжках інших працівників відповідні записи відсутні.

По листках непрацездатності, виданих застрахованим особам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , позивачем невірно визначено середньоденний розмір заробітної плати для нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Так, по листку непрацездатності серії АДС № 483839 від 16.11.2018 (період хвороби ОСОБА_6 з 04.11.201 по 16.11.2018) допомога сплачена з мінімальної заробітної плати, яка перевищує фактичну середньоденну допомогу.

По листку непрацездатності серії АДС № 540380 від 16.11.2018 (період непрацездатності ОСОБА_7 з 16.11.2018 по 23.11.2018) допомога сплачена з фактичної заробітної плати, яка перевищує мінімальну заробітну плату, встановлену на час настання страхового випадку.

Статтею 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на матеріальне забезпечення відповідно до цього Закону в таких розмірах: допомога по тимчасовій непрацездатності - виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 439, передбачено, якщо протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування застрахована особа має страховий стаж менше шести місяців, середня заробітна плата визначається для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності (крім тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, що пов`язані з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням), оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця - виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом у місяці настання страхового випадку.

Апелянтом не доведено належними доказами, що відповідний розрахунок було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, проте відповідні порушення були встановлені під час проведення перевірки та змістовно описані в Акті перевірки із посиланням на документи, надані підконтрольною установою.

Також в ході перевірки контролюючим органом встановлено, позивачем не спростовується, що частина страхових коштів у сумі 106644,55 грн., які були зараховані на окремий поточний рахунок ТОВ «Будівельно-монтажне управління № 30» у період з 01.07.2017 по 31.12.2019, були перераховані на власний поточний рахунок позивача.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхувальник відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріальною забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач здійснював утримання з належної до перерахування (фінансування) страхувальників сум по сплаті ПДФО та військового збору за рахунок такого фінансування шляхом перерахування грошових коштів пропорційно до суми утриманих податків та зборів на власний поточний рахунок.

Апелянт стверджує, що такі дії не свідчать про порушення вимог чинного законодавства, оскільки закон прямо не встановлює заборону на компенсацію роботодавцем відповідних утриманих сум зі сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими такі доводи позивача, адже стаття 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» чітко визначає спосіб витрачання страхових коштів.

Крім того відповідно до п. 168.1.2 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжний документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що кошти, перераховані Фондом на спеціальний рахунок роботодавця для виплати працівнику у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, можуть бути використані виключно за цільовим призначенням і саме з моменту виплати такого доходу у платника виникає обов`язок зі сплати податків та інших обов`язкових платежів, які мають бути пропорційними нарахованому (виплаченому) доходу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у позивача були відсутні правові підстави для перерахунку частини коштів зі спеціального рахунку на власний рахунок задля їх використання не за цільовим призначенням.

Доводи апелянта, що підприємство діяло правомірно, оскільки Фонд не забезпечив своєчасне перерахування на спеціальний рахунок коштів для виплати належних сум окремим працівникам і позивач з метою забезпечення права останніх на виплату заробітної плати здійснив такі виплати з одночасним нарахуванням та сплатою ПДФО з власного рахунку, не спростовує висновки суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, адже закон не вимагає від роботодавця самостійного забезпечення виплати належних сум за перебування особи у стані тимчасової непрацездатності. В даному випадку таке рішення було прийнято позивачем самостійно і позивач мав діяти з належною обачністю, передбачаючи наслідки такого рішення з урахуванням вимог чинного законодавства.

Щодо доводів апелянта про порушення відповідачем процедури розгляду скарги на рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 17.02.2020 № 082/11 в частині необґрунтованості прийняття рішення про залишення скарги без розгляду, що є за висновком позивача самостійною підставою для скасування рішення № 082/11, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до п. 7.1 Інструкції про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження, затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 29 від 22.12.2010, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.03.2011 за № 393/19131, якщо вмотивоване рішення за скаргою страхувальника не надсилається страхувальнику протягом двадцяти денного строку або протягом строку, на який за рішенням керівника органу Фонду або його заступника розгляд продовжено, така скарга вважається повністю задоволеною на користь страхувальника з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Аналіз наведеної норми свідчить, що підставою для визнання скарги задоволеною є не надіслання рішення про результати розгляду скарги. Вимога щодо його вмотивованості є загальною до будь-якого рішення суб`єкта владних повноважень і може бути підставою для його скасування.

Згідно з обставинами даної справи на адресу позивача було направлено повідомлення про залишення скаргу без розгляду з посиланням на п.7.1 Інструкції з мотивів недотриманням ТОВ «Будівельно-монтажне управління № 30» строку на її подання і таке рішення самостійно не оскаржується позивачем.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 17.02.2020 № 082/11 є обґрунтованим та правомірним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління № 30» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в адміністративній справі № 160/4545/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 16 березня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 16 березня 2021 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова