Справа № 640/16233/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Ганечко О.М., Собківа Я.М.,

секретаря Ткаченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Державного бюро розслідувань (далі відповідач, ДБР) про визнання протиправною бездіяльність щодо неналежного розгляду і вирішення звернення від 01 липня 2019 року по суті викладених у ньому вимог та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Директора Державного бюро розслідувань Труби P.M. щодо належного розгляду і вирішення заяви позивача від 01 липня 2019 року по суті викладених у ньому вимог та зобов`язано Директора Державного бюро розслідувань повторно розглянути таку заяву та надати відповідь по суті викладених в ній вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, визначивши підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання директора ДБР призначити службове розслідування та похідних від цієї вимоги інших позовних вимог, обставину завчасного їх висування.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно надано правову оцінку повноваженням відповідача щодо призначення службового розслідування, оскільки звернення позивача по суті розглянуто не було.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наводить ті самі доводи та аргументи, що були викладені у відзиві на позов.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду зміні, з таких підстав.

Судом установлено, що у провадженні Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві (далі ТУ ДБР), перебували матеріали кримінального провадження № 0000101 від 02 липня 2018 року, відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року за заявою ОСОБА_1 , відповідно до якої посадові особи військової частини НОМЕР_1 не пускають останнього на територію військової частини до свого місця проживання, чим вчиняють самоправство, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.

Водночас, 14 березня 2019 року слідчим Третього слідчого відділу ТУ ДБР Єрофєєвим Є.В. прийнято постанову про закриття цього кримінального провадження на пiдставi пункта 2 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку з вiдсутнiстю в дiяннi складу кримiнального правопорушення.

Уважаючи вищезазначену постанову протиправною та необґрунтованою, 17 травня 2019 року позивач звернувся до слiдчого суддi Печерського районного суду мiста Києва зi скаргою на постанову про закриття кримінального провадження, в порядку статті 303 КПК України.

Ухвалою Печерського районного суду мiста Киева вiд 06 серпня 2019 року у справi № 757/26031/19-к скаргу позивача задоволено частково, скасовано постанову слiдчого про закриття кримiнального провадження. Матерiали повернуто до слiдчого вiддiлу ТУ ДБР для продовження досудового розслідування.

Також Третім слідчим відділом ТУ ДБР здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000309 від 22 березня 2019 року, за ознаками злочину, передбаченого статтею 356 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється Військовою прокуратурою Центрального регіону.

Постановою слідчого Третього слідчого відділу ТУ ДБР Єфрофєєва Є.В. від 17 квітня 2019 року зазначене кримінальне провадження закрито.

Водночас, означена постанова скасована постановою прокурора військової прокуратури Київського гарнізону від 19 квітня 2019 року.

01 липня 2019 року позивач звернувся до директора Державного бюро розслідувань Труби Р.М. із заявою щодо сприяння у поновленні порушених прав, в якій просив:

- з метою виявлення (з`ясування) причин допущення слідчими ТУ ДБР (Київ) Єрофєєвим Є.В. і Гончаруком О.Г. процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000415 (№ 0000101) та № 0000309, про які ідеться у даній заяві, та умов, що сприяли незаконній поведінці слідчих, своїм наказом (розпорядженням) призначити службове розслідування, копію якого направити на його адресу;

- вжити заходи для покрашення організації діяльності ТУ ДБР (Київ) шляхом усунення виявлених службовим розслідуванням причин і умов допущення процесуальних помилок, про які ідеться у даній заяві;

- надати письмову відповідь на дане звернення, у якій навести встановлені за результатами службового розслідування причини і умови допущення слідчими ТУ ДБР (Київ) Єрофеєвим Є.В і Гончаруком О.Г. процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000415 (№ 0000101) та № 0000309;

- забезпечити його участь у перевірці викладених ним у даному зверненні фактів і обставин, для чого створити умови для реалізації його можливостей: особисто викласти аргументи особі, що безпосередньо перевіряє викладені ним факти, та брати участь у перевірці поданої ним заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті особою, яка проводить службове розслідування; бути присутнім на засіданні органу, що буде приймати рішення за наслідками службового розслідування.

Листом відповідача від 29 липня 2019 року позивача повідомлено про те, що відповідно до інформації, наданої Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, слідчим Третього слідчого відділу ТУ ДБР Єрофєєвим Є.В., у кримінальному провадженні № 0000101 від 02 липня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 Кримінального кодексу України, 14 березня 2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження. Цього ж дня матеріали кримінального провадження для перевірки законності та обґрунтованості прийнятого рішення направлені до Військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України. На теперішній час вищевказана постанова визнана законною та такою, що не підлягає скасуванню.

Одночасно з цим, у кримінальному провадженні № 000415 від 12 квітня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 384 КК України, на цей час проводяться дії, спрямовані на отримання тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження № 0000101 від 02 липня 2018 року.

Щодо кримінального провадженні № 0000309 від 22 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України повідомлено, що досудове розслідування триває та заплановано проведення ряду слідчих дій.

Поряд з вищевикладеним наголошено, що у відповідності до положень частини 5 статті 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Предмет, строки, суб`єкти та процесуальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регулюються статтями 303-307 КПК України.

Уважаючи, що відповідачем протиправно не розглянуто його звернення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами розгляду звернення позивача, відповідачем не надано відповідь на поставлені у ньому питання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів є Закон України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВП з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №393/96-ВР).

Статтею 1 цього Закону закріплено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Згідно статті 20 Закону України №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На реалізацію положень, зокрема, Закону України №393/96-ВР наказом Генерального прокурора України від 20 грудня 2017 року затверджено Інструкцію про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України (далі Інструкція).

Як убачається зі змісту позовної заяви та заяв, які подані до суду першої інстанції, метою звернення до суду є захист права на належний розгляд звернення.

За результатами розгляду справи, місцевим судом встановлено, що відповідачем заява позивача від 01 липня 2019 року відповідачем не розглянута, оскільки у листі, направленому позивачу, відсутні відповіді на порушені у зверненні питання.

Проте, ухвалюючи рішення, судом безпідставно надано правову оцінку діям відповідача в частині повноважень щодо призначення службового розслідування та порядку його проведення, оскільки на момент звернення з відповідним позовом до суду, заяву позивача по суті відповідачем не розглянуто.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що решта позовних вимог не підлягає задоволенню з огляду на їх передчасність.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає відповідній зміні.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року, виклавши її у редакції цієї постанови.

У решті судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.М. Ганечко

Я.М. Собків