Справа № 243/2130/21
Суддя: Фалін І. Ю.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 243/2130/21
Провадження № 2-а/243/35/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Фаліна І.Ю., за участю секретаря судового засідання Глух А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 13 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника групи ІПК ВіПС (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого прикордонних нарядів ППр ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі відповідач 1), начальника групи ІПК ВіПС (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого прикордонних нарядів ППр ОСОБА_2 (далі відповідач 2), в якому позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 145982 від 03.03.2021 року, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. за ч. 1 ст. 204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Позов обґрунтовує тим, що адміністративне правопорушення мало формальний характер, оскільки вчинено в стані крайньої необхідності, що не враховано відповідачем при розгляді справи. Крім того, відповідачем порушено порядок притягнення позивача до відповідальності, а саме, відповідачем не надано доказів на підтвердження її провини у вчиненні адміністративного правопорушення, не роз`яснено її права та обов`язки, проігноровано право позивача скористатися юридичною допомогою.

15.03.2021 року відповідач 2 засобами електронної пошти подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, визнати явку позивача в судове засідання обов`язковою, заслухати в судовому засіданні в якості свідка особу, яка виявила скоєне позивачем правопорушення.

Відзив на позов обґрунтовує тим, що обставини викладені позивачем в позовній заяві повністю відрізняються він наявних в матеріалах доказів, а саме, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні пояснення позивача, в яких вона підтвердила дані викладені в постанові про накладення адміністративного стягнення, зазначила, що з порядком виїзду з тимчасово окупованих територій України ознайомлена, намагання здійснити виїзд з тимчасово окупованих територій України встановленим порядком не підтвердила, скоєне правопорушення та накладене стягнення не оспорювала. На думку відповідача 1, позивач таким чином ввів суд в оману щодо фактичних обставин справи, а тому вважає за необхідним визнати явку позивача в судове засідання обов`язковою для надання з цього приводу пояснень.

Також, 12.03.2021 року відповідачем 1 до суду було подання клопотання про витребування доказів по справі, а саме: витребувати з Адміністрації Державної прикордонної служби України у якості додаткового доказу наявності події адміністративного правопорушення в діях громадянки ОСОБА_1 , інформацію про перетинання нею державного кордону України за 2021 рік, витребувати з об`єднаного командного пункту операції об`єднаних сил витяги з розпоряджень командувача операції об`єднаних сул про функціонування контрольних пунктів в`їзду/виїзду за період лютий-березень 2021 року.

Ухвалою суду від 15.03.2021 року залишено без розгляду клопотання відповідача 1 від 12.03.2021 року про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Відповідач 2 в судове засіданні не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в порядку, визначеному ст. 268 КАС України.

Позивач в судове засідання не з`явилася, 11.03.2021 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

У зв`язку з тим, що всі сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення № 145982 від 03.03.2021 року, складеною начальником групи ІПК ВіПС (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим прикордонних нарядів ППр ОСОБА_2 , притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.

З копії зазначеної постанови вбачається, що 03.03.2021 року о 06 год. 00 хв. в пункті пропуску «Мілове» виявлено громадянку ОСОБА_1 , яка пояснила, що 02.03.2021 року о 11:00 год. вона перетнула державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації в районі непрацюючого пункту пропуску «Маринівка», чим порушила вимоги п. 3 Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 № 815, тобто скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

В поясненнях позивача від 02.03.2021 року, наданих відповідачем 1 до відзиву на позов, позивач на запитання «Коли та яким чином потрапили на територію РФ?» відповіла: «02.03.2021 року Маринівка».

З наданих відповідачем 1 до відзиву на позов заяви позивача та пам`ятки про права та обов`язки від 03.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 від правової допомоги відмовилась, з правами та обов`язками, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України ознайомлена.

Спірним у даній справі є правомірність винесення відповідачем 2 постанови № 145982 від 03.03.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, частиною 1 ст. 204-2 КУпАП передбачена відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Отже вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, зокрема, на Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

Відповідно до частин 1 та 3 статті 12 цього Закону, в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

28.11.2019 набрав чинності Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 № 815 (надалі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку, цей Порядок визначає процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях (далі - тимчасово окуповані території) та з таких територій.

Дія цього Порядку поширюється на всіх фізичних та юридичних осіб, які здійснюють такий в`їзд/виїзд і переміщення товарів через контрольні пункти в`їзду-виїзду, контрольні пункти в`їзду-виїзду на залізниці.

Згідно з пунктом 3 Порядку, в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку.

Контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.

Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

З визначення термінів, викладених в пункті 2 Порядку вбачається, що контрольний пункт в`їзду/виїзду це комплекс будівель, спеціальних, інженерних споруд і технічних засобів, розташованих на спеціально визначеній земельній ділянці, де здійснюються заходи контролю в`їзду-виїзду осіб, транспортних засобів та товарів, які переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій.

Лінія розмежування - умовна лінія на місцевості між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил;

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що положення Порядку визначають правила в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування, при цьому такі контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.

Таким чином, особа підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП виключно у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, на позивача накладено стягнення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП за перетинання державного кордону через непрацюючий пункт пропуску «Маринівка».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний кордон України», державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 9 цього Закону, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Стаття 35 Закону України «Про державний кордон України» передбачає, що особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Зокрема, стаття 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України.

Таким чином, незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.

Відповідно до вимог ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, відповідач 2, приймаючи спірну постанову не звернув уваги на вищезазначені положення законодавства, а тому, суд прийшов до висновку про скасування постанови № 145982 від 03.03.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Клопотання відповідача 1 про витребування доказів щодо винуватості позивача, суд вважає безпідставним, з огляду на те, що відповідно до вимог КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення та винесення постанов про накладення адміністративного стягнення. Зазначені докази повинні бути в розпорядженні органу на момент винесення рішення про накладення стягнення на особу, а не після накладення такого стягнення. Нормами КАС України також не передбачено збирання доказів судом, які стосуються винуватості особи.

Крім того, оскільки спірна постанова відповідача 2 є незаконної з підстав невірної кваліфікації вчиненого позивачем правопорушення, докази, які просить витребувати відповідач, не стосуються предмету доказування в цій справі.

Щодо клопотання відповідача 1 про визнання явки позивача обов`язковою, суд також вважає безпідставним, з огляду на те, що визнання обов`язковою явки сторони по справі у судове засідання за нормами КАС України є правом суду, а не обов`язком. Суд зазначає, що зміст спірних правовідносин в розглядуваній справі не потребує визнання обов`язковою явки учасників справи, оскільки наданих сторонами по справі доказів та пояснень в заявах по суті достатньо для вирішення цієї справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

За положеннями частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки відповідач 2 діє від імені Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, витрати на сплату судового збору у відповідності до ст. 139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 454,00 грн.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 46, 48, 65, 91, 92, 132, 139, 193, 242-246, 255, 286 КАС України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника групи ІПК ВіПС (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого прикордонних нарядів ППр ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення № 145982 від 03.03.2021 року, складену начальником групи ІПК ВіПС (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим прикордонних нарядів ППр ОСОБА_2 , якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено на неї штраф у розмірі 1700,00 грн. скасувати.

Закрити справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та проголошений 15 березня 2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.Ю. Фалін

Донецької області