Справа № 640/3450/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м. Київ № 640/3450/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., представника позивача Шевченко К.Ю. (ордер від 03.02.2020 року серії ЧН№063835), представника відповідача Скрибки І.Ю., вирішивши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОММОНТАЖ»

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТОММОНТАЖ» (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення - ГУ ДФС у м. Києві від 28 листопада 2019 року № на суму 2 380 740,00 грн. та № на суму 300 976, 00 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «АРНОС-Україна» за березень 2018 року, за висновками якої позивачем занижено податок на додану вартість за березень 2018 року на суму 1 904 592 грн.

Такого висновку відповідач дійшов у Акті перевірки з тих підстав, що позивачем не надано первинних документів та що факт постачання ТОВ «АРНОС-Україна» (далі також - контрагент) товарів на адресу позивача не підтверджено, та фактично не відбулося.

Разом з тим, на переконання позивача, відповідачу надані усі первинні документи (копії в додатках), якими підтверджуються господарські операції із контрагентом та їх вартісні показники. Крім того, порушення контрагентом позивача податкового законодавства не може бути підставою для висновку про неправомірність віднесення позивачем сум ПДВ до складу податкового кредиту, в той час, як обов`язку перевірки контрагентів платником податків перед укладенням договорів із останніми податкове законодавство України не містить.

Крім того, факт постачання позивачу товару від контрагента ТОВ «АРНОС-Україна» підтверджується договором поставки, видатковими накладними, договорами на перевезення, актами здачі-приймання робіт, товарно-транспортними накладними, що свідчать про реалізацію позивачем товару ТОВ «Промспецкомплексез».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 06.04.2020 року.

У підготовче засідання 06.04.2020 року сторони не прибули. Судом відкладено підготовче засідання на 27.05.2020 року.

У підготовче засідання 27.05.2020 року прибула представник позивача. Належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідачем участь уповноваженого представник не забезпечено.

Представником позивача повідомлено суду про намір подання заяви про уточнення позовних вимог, з огляду на що, судом відкладено підготовче засідання на 17.06.2020 року.

Через канцелярію суду 04.06.2020 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог.

У підготовче засідання 17.06.2020 року прибули представники сторін.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

Відповідач проти позову заперечує з наступних підстав. Так, під час спірної перевірки ГУ ДФС у м. Києві встановлено, що на формування позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість за перевіряємий період мали вплив взаємовідносини з ТОВ «АРНОС-Україна».

Водночас, під час спірної перевірки позивачем не надано документів щодо транспортування оформлених ТОВ «АРНОС-Україна» на адресу ТОВ «АТОММОНТАЖ», що унеможливило встановлення факту транспортування відповідних товарів від постачальника до покупця; до перевірки не надано інформації щодо складського зберігання товару - щодо наявності у позивача власних чи орендованих складських приміщень, що унеможливило встановлення місця зберігання товарів останнім.

Зокрема, відповідачем зазначено, що відповідно до інформації, що міститься в Єдиному реєстрі податкових накладних не встановлено придбання послуг з експлуатації (оренди) основних засобів та до перевірки сертифікатів відповідності та якості товару, що унеможливлює встановлення походження товару, виробника або імпортера такого товару платником податку не долучено.

Також, відповідачем проведено аналіз наявних даних по підприємству ТОВ «АРНОС-Україна» та встановлено неможливість фактичного (фізичного) здійснення цим суб`єктом господарювання операцій за березень 2018 року у зв`язку із відсутністю достатньої кількості трудових ресурсів для здійснення одночасно операцій у значних обсягах та у різних містах України.

Крім того, контрагент позивача фігурує у кримінальному провадженні за фактами вчинення за попередньою змовою групою осіб, зокрема, фіктивного підприємництва та інших правопорушень, передбачених статтями 205, 212, 209, 263 Кримінального кодексу України.

З аналізу Єдиного реєстру податкових накладних відповідачем встановлено реєстрацію податкових накладних ТОВ «Глобал Ойл Груп» () на адресу контрагента позивача ТОВ «АРНОС-Україна», зареєстрованих ТОВ «АРНОС-Україна» на адресу позивача. Водночас, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ГУ ДФС у м. Києві встановлено, що ТОВ «Глобал Ойл Груп» фігурує у кримінальному провадженні за фактом фіктивного підприємництва.

Таким чином, ГУ ДФС у м. Києві встановлено неможливість фактичного здійснення господарських операцій ТОВ «АРНОС-Україна» в адресу ТОВ «АТОММОНТАЖ», перевіркою не підтверджено факт постачання ТОВ «АРНОС-Україна» на адресу позивача, а зазначені позивачем операції фактично не відбувалися.

Отже, на переконання відповідача, податкові накладні, виписані ТОВ «АРНОС-Україна» на ТОВ «АТОММОНТАЖ» не мають юридичної сили первинних документів, і, як наслідок, позивачем неправомірно сформовано регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких первинних документів.

Враховуючи викладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

З метою надання часу на підготовку позивачем відповіді на відзив на позовну заяву, судом відкладено підготовче засідання на 24.06.2020 року.

У підготовче засідання 24.06.2020 року прибули представники сторін.

З огляду на долучення представником позивача додаткових доказів, судом відкладено підготовче засідання до 23.07.2020 року з метою надання часу представнику відповідача відреагувати на подані представником позивача докази.

У підготовче засідання 23.07.2020 року прибули представники сторін.

Судом поставлено на обговорення питання про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Присутні в засіданні представники сторін проти закінчення підготовчого провадження не заперечував.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2020 року закрито підготовче провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16.09.2020 року.

У судове засідання 16.09.2020 року прибув представник відповідача. Представник позивача у судове засідання не прибув, водночас останнім подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Представник відповідача проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи не заперечує, з огляду на що, судом відкладено розгляд справи на 23.11.2020 року.

Відповідно до Довідки секретаря судового засідання від 23.11.2020 року зважаючи на перебування головуючого у справі №640/3450/20 судді у відпустці, справу знято з розгляду.

Судом призначено наступну дату судового засідання на 25.01.2021 року.

У судове засідання 25.01.2021 року прибули представники сторін.

Судом заслухано вступні слова представників сторін та оголошено про відкладення розгляду справи на цій стадії од 03.03.2021 року.

У судове засідання 03.03.2021 року прибули представники сторін.

Відповідно до частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 03.03.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ГУ ДФС у м. Києві з 23.05.2019 року по 29.05.2019 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АТОММОТАЖ» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «АРНОС-Україна» за березень 2018 року, за результатами якої складено Акт перевірки від 05.05.2019 року №558/26-15-14-04-03/39302807 (далі також - Акт перевірки від 05.05.2019 року).

За висновками Акта перевірки від 05.05.2019 року ГУ ДФС у м. Києві встановлено порушення ТОВ «АТОММОНТАЖ»:

1) пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2018 року на суму 1 904 592 грн.;

2) пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 декларації) за березень 2018 року на суму 300 976 грн.;

3) пунктів 44.1, 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, а саме не надано документи до перевірки.

ТОВ «АТОММОНТАЖ» 14.06.2019 року направлено Заперечення до Акта перевірки від 05.05.2019 року, до яких долучено копії первинних та інших додаткових документів по взаємовідносинах із ТОВ «АРНОС-Україна».

ГУ ДФС у м. Києві 27.06.2019 року розглянуто Заперечення ТОВ «АТОММОНТАЖ», та у зв`язку із необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки, керуючись пунктом 44.7 статті 44, пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України та у відповідності до підпункту 78.1.5. пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, ГУ ДФС у м. Києві призначено позапланову виїзну перевірку ТОВ «АТОММОНТАЖ» з питань, що стали предметом оскарження.

Наказом ГУ ДФС у м. Києві від 24.07.2019 року №10568 призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АТОММОНТАЖ».

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АТОММОНТАЖ» складено Акт перевірки від 05.11.2019 року №227/26-15-05-04-03/39302807 (далі також - Акт перевірки від 05.11.2019 року), відповідно до висновків якого ГУ ДФС у м. Києві встановлено порушення ТОВ «АТОММОНТАЖ»:

1) пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2018 року на суму 1 904 592 грн.;

2) пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 декларації) за березень 2018 року на суму 300 976 грн.

На підставі Акта перевірки від 05.11.2019 року ГУ ДФС у місті Києві винесені податкові повідомлення-рішення від 28.11.2019 року № на суму 2 380 740,00 грн. та № на суму 300 976, 00 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 28.11.2019 року, винесені на підставі Акта перевірки від 05.11.2019 року протиправними, ТОВ «АТОММОТАЖ» звернулося до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями, в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) (далі також - ПК України), яким, зокрема, встановлено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до пункту 86.1. статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Акт перевірки не може розглядатися як заява або повідомлення про вчинення кримінального правопорушення щодо ухилення від сплати податків.

Довідка перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Матеріали перевірки - це: акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.

Згідно з абзацом 1 пункту 86.3. статті 86 ПК України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Відповідно до абзацу 1 пункту 86.7. статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Пунктами 86.8. та 86.10. статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

З матеріалів справи судом встановлено дотримання ГУ ДФС у м. Києві процедури здійснення документальної планової виїзної перевірки та оформлення її результатів, що не ставиться під сумнів позивачем.

Щодо суті встановлених ГУ ДФС у м. Києві порушень податкового законодавства України позивачем, суд дійшов наступних висновків.

За висновками Акта перевірки від 05.11.2019 року, ГУ ДФС у м. Києві встановлені порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2018 року на суму 1 904 592 грн. та завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 декларації) за березень 2018 року на суму 300 976 грн.

Так, ГУ ДФС у м. Києві в ході проведення спірної перевірки встановлено, що на формування суми податкового кредиту з податку на додану вартість за перевіряємий період мали вплив взаємовідносини позивача із контрагентом ТОВ «АРНОС-Україна».

Відповідно до Додатку 5 до Декларації з ПДВ від 18.04.2018 року №, ТОВ «АТОММОНТАЖ» сформовано податковий кредит по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «АРНОС-Україна» за березень 2018 року на суму ПДВ 2 205 568 грн.

Відповідно до встановленого ГУ ДФС у м. Києві з аналізу фінансово-господарської діяльності, основним видом діяльності ТОВ «АРНОС-Україна» (код 41206767) за КВЕД 33.12 - ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення.

З матеріалів справи та змісту Акта перевірки від 05.11.2019 року судом встановлено, що між ТОВ «АРНОС - Україна» (код 41206767) (Постачальник) та ТОВ «АТОММОНТАЖ» (код 39302807) (Покупець) укладено Договір поставки від 01.03.2018 року №01/03, відповідно до змісту якого Постачальник зобов`язується відвантажити і передати у власність Покупцю, Покупець - прийняти і оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим Договором. Відповідно до пункту 2.1 загальна вартість цього Договору складає 13 233 408,10 грн. Згідно з пунктом 8.1 цей Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2018 року.

До Договору поставки від 01.03.2018 року №01/03 надано специфікацію з переліком товарів (якими є клапани та фланці) на загальну суму 13 233 407,98 грн., у т.ч. ПДВ 2 205 568,00 грн.

Матеріалами справи та змістом Акта перевірки підтверджується, що на виконання умов Договору поставки від 01.03.2018 року №01/03 Постачальником ТОВ «АРНОС-Україна» в адресу ТОВ «АТОММОНТАЖ» за березень 2018 року оформлено та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкові накладні.

В свою чергу, ТОВ «АТОММОНТАЖ» перераховано грошові кошти для ТОВ «АРНОС-Україна» 19.03.2018 року у загальній сумі 434 871,70 грн. та 20.03.2018 року у загальній сумі 578 222, 11 грн.

З Акту перевірки (стор. 12) судом встановлено, що останню звітність з податку на додану вартість ТОВ «АРНОС-Україна» подано за травень 2018 року, свідоцтво платника ПДВ анульовано за рішенням контролюючого органу 26.06.2019 року.

Враховуючи викладене, спірні господарські операції, досліджені податковим органом в межах перевірки здійснено між позивачем та контрагентами в період, коли останніми виконувалися зобов`язання з ведення та подання податкової звітності, що відповідачем не спростовано та не заперечується.

Крім того, суд зауважує, що звітування контрагентів до контролюючих органів, а також перебування господарюючих суб`єктів за юридичною адресою не є критерієм правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Такий правовий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.06.2018 року у справі № 2а-1484/12/1370.

Відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у контрагента, так само як і сертифікатів якості на поставлений товар, а тим паче взаємовідносини контрагента з іншими суб`єктами господарювання, не свідчить про нереальність господарської операції за умови підтвердження її належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку (Постанова ВС від 12.06.2018 р. у справі № 802/1155/17-а).

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.06.2018 року у справі № 826/4565/14, одне лише порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування валових витрат чи податкового кредиту, якщо в судовому процесі не встановлено факту обізнаності чи-то сприяння покупцем постачальнику в ухиленні від оподаткування (факту участі у незаконній податковій мінімізації). За відсутності встановлення такого факту платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та/або на валові витрати за неправомірну діяльність його контрагентів.

Крім того, правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин (постанова Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 804/2551/13-а).

Постановою Верховного Суду від 18.05.2018 року у справі № П/811/1508/16 зауважено, що порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Зокрема, згідно з усталеною правовою практикою Верховного Суду, допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару та заявлення до бюджетного відшкодування від`ємного значення з податку на додану вартість (постанова Верховного Суду від 03.04.2018 року у справі № 2а-7462/10/2170); відсутність товарів по ланцюгу постачання не є доказом нереальності господарських операцій (постанова Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 804/3420/16).

Таким чином, висновки податкового органу про відсутність у контрагентів платника податків необхідних трудових та виробничих ресурсів не знаходять свого правового обґрунтування у відповідності до норм чинного законодавства та у відповідності із вже усталеною практикою Верховного Суду, позаяк не можуть бути основою висновку щодо нереальності господарських операцій.

В обґрунтування нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «АРНОС-Україна» ГУ ДФС у м. Києві посилається на те, що контрагент фігурує у кримінальному провадженні від 18.06.2018 року №00001489 за фактами вчинення за попередньою змовою групою осіб фіктивного підприємництва, вчинення за попередньою змовою групою осіб фінансових операцій з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння злочинних шляхом легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, умисного ухилення від сплати податків, підроблення групою осіб документів по створенню (придбання) ряду суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, з метою прикриття незаконної діяльності, за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 209, частиною першою статті 263, частиною третьою статті 212, частиною другою статті 205, частиною другою статті 209 Кримінального кодексу України.

Згідно з абзацом 1 статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Разом з тим, відомостей щодо наявності вироку суду за результатами кримінального провадження від 18.06.2018 року №00001489 відповідачем у Акті не зазначено, зокрема, у судовому засіданні 25.01.2021 року представником відповідача зазначено про відсутність вироку суду у цьому кримінальному провадженні.

Відомостей щодо стану кримінального провадження відповідачем суду не надано, в Акті перевірки не зазначено.

Крім того, суд зауважує, що факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі №822/551/18, від 08.08.2018 року у справі №820/4428/17 від 26.06.2018 року у справі №808/2360/17.

Таким чином, одне лише зазначення в Акті перевірки про наявність кримінального провадження від 18.06.2018 року №00001489 відносно контрагента позивача не свідчить про наявність обставин, які не потребують доказуванню в силу статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України та про порушення податкового законодавства безпосередньо позивачем.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 826/7047/13-а та від 20.11.20018 у справі № 826/7677/17.

Зокрема, із змісту Акту перевірки встановлено, що висновки про відсутність у ТОВ «АТОММОНТАЖ» власних та орендованих складських приміщень та не придбання послуг з експлуатації (оренди основних засобів) сформовано ГУ ДФС у м. Києві на підставі даних ІС «Податковий блок» та Єдиного реєстру податкових накладних.

Разом з тим, суд вважає за необхідним зазначити, що процес аналізу інформаційних баз даних ДПС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 811/2154/13-а зазначено, що будь - яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними.

Податковий орган як орган державної влади зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зокрема, з матеріалів справи судом встановлено, що між ТОВ «АТОММОНТАЖ» та ТОВ «Промспецкомплексез» укладено Договір поставки від 31.01.2018 року №3101/18, відповідно до положень якого, ТОВ «АТОММОНТАЖ» є Постачальником, ТОВ «Промспецкомплексез» - Покупцем. Згідно з предметом Договору, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця Товар, визначений у Специфікаціях, погоджених Сторонами, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та вчасно оплатити його вартість в порядку, у строк та на умовах, визначених Договором. Метою поставки Товару є його монтаж та використання в системах вентиляції ВП «Запорізька «АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом». Найменування, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість Товару, що підлягає поставці, зазначаються в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору.

Так, найменування Товару, типів та марок, зазначені у Специфікаціях №1, №2, №3 та умови поставки товару за Договором поставки від 31.01.2018 року №3101/18 повністю відповідають переліку товару, визначеному у Специфікації до Договору поставки від 01.03.2018 року №01/03, укладеного між позивачем та ТОВ «АРНОС-Україна».

07.07.2020 року представником позивача до матеріалів справи долучено копію рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2021 року, яке набрало законної сили 15.03.2019 року, у справі №910/13478/18 за позовом ТОВ «АТОММОНТАЖ» до ТОВ «Промспецкомплексез» про стягнення штрафних санкцій за договором поставки від 31.01.2018 року №3101-18, а саме: 235 586, 16 грн. пені; 42 759, 10 грн. 3% річних і 15 824, 70 грн. втрат від інфляції, всього 294 169, 69 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, Господарським судом у місті Києві, крім іншого, встановлено, що позивачем (ТОВ «АТОММОНТАЖ») реалізовано продукцію відповідачу (ТОВ «Промспецкомплексез»), відповідачем поставлено її ТОВ «П`ята стража Київ», а ТОВ «П`ята стража Київ» поставлено її ВП «Запорізька «АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом». Вказані в листі заводські номери продукції збігаються з даними Актів вхідного контролю, а у відповідача постачальником цієї продукції був лише позивач - ТОВ «АТОММОНТАЖ».

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати правомірними висновки відповідача про відсутність факту постачання товару, визначеного у Специфікації до Договору поставки від 01.03.2018 року №01/03, оскільки ТОВ «АТОММОНТАЖ» зазначений товар реалізовано іншому контрагенту, що підтверджено допустимими та належними доказами.

Щодо права платника на податковий кредит, суд зазначає, що податковий орган може посилатись на неправомірність включення платником податків суми ПДВ до складу податкового кредиту лише у випадках, визначених законом, і лише з посиланням на норми Податкового кодексу України.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 826/11879/13-а.

Зокрема, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 року у справі № 802/1155/17-а.

Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 року у справі № 2а-102/09/0770 дійшов висновку, що порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов`язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов`язань.

В свою чергу, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 815/3526/17, невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Таким чином, платник податків не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як елемента верховенства права (статті 8 Конституції України), індивідуалізації відповідальності (статті 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (статті 129 Конституції України).

Конституційний принцип індивідуалізації відповідальності знайшов своє відображення у постановах Верховного Суду України від 06.04.2004 року у справі 8/140, від 29.10.2010 року у справі 21-14-а10, від 31.01.2010 року у справі № 21-47а10, у яких встановлено, якщо контрагент платника податку не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це не тягне відповідальності та негативних наслідків для самого платника податку.

Згідно із статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини (далі також - Суд) вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяженню компанії заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Аналогічні висновки Європейського Суду з прав людини викладено у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії.

Також, у справі «Інтерсплав» проти України» (2007 рік, заява № 803/02), Судом у пункту 38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання».

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу № 1, Європейським судом з прав людини застосовано принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання «справедливого балансу» між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Судом визнано, що «справедливий баланс» не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит / бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо / повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників.

Відповідно, Судом констатовано факт порушення статті 1 Протоколу № 1, якою гарантується право на мирне володіння майном.

Права на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податку, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Рішення ж Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності).

Рішенням Суду по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгари» (заява №6689/03) у пункті 23 вказано, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Однак це не мало б прямого впливу на оподаткування організації-заявника (позиція підтримано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.09.2014 року провадження К/800/15845/14, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року у справі №822/5413/15, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2015 року у справі №804/4983/15).

Крім того, відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми попередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.01.2018 року у справі № 826/1244/13-а, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника. за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Також, Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 811/2154/13-а зазначено, що «норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а.

Крім того, суд зауважує наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України від 16.07.1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами і доповненнями) (в редакції, чинній на момент здійснення господарський операцій між позивачем та контрагентами) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Є декілька видів накладних, наприклад, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, тощо. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання. Товарно-транспортна накладна використовується, якщо в процесі купівлі-продажу бере участь транспортна (експедиторська) компанія, що займається перевезенням товару від продавця до покупця.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем до спірної перевірки та до Заперечень на Акт перевірки надано наступні копії документів: договору поставки від 01.03.2018 року №01/03 і специфікацію до нього; видаткових накладних від 07.03.2018 року №4-20, від 14.03.2018 року №21-36; договору поставки №3101-18 від 31.01.2018 року із специфікаціями до договору №№ 1, 2, 3 ; видаткових накладних №1 від 07.03.2018 року, №№ 3, 5, 6, 7, 8 від 14.03.2018 року; договору-заявки транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом №з-13/03/2018/3/1 від 13.03.2018 року; договору надання транспортно- експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів від 06.03.2018 року; рахунку-фактури №СФ-0000022 від 14.03.2018 року; рахунку на оплату 32 від 03.03.2018 року; акта здачі-приймання робіт №ОУ-0000018 від 14.03.2018 року; акта надання послуг №32 від 08.03.2018 року; товарно-транспортної накладної №1 від 07.03.2018 року.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Таким чином, висновки контролюючого органу мають базуватися за результатами проведеної перевірки безпосередньо на підставі дослідження наданих первинних документів, тим паче, що платником податку були пред`явлені необхідні первинні документи, які є підставою для належного формування складу податкового кредиту.

ГУ ДФС у м. Києві зроблено висновки щодо відсутності юридичної сили первинних документів у податкових накладних, складених ТОВ «АРНОС-Україна», лише на тій підставі, що в ході спірної перевірки не підтверджено факту постачання ТОВ «АРНОС-Україна» товарів на адресу ТОВ «АТОММОНТАЖ», а господарські операції фактично не відбувалися.

Разом з тим, поданими позивачем належними та допустимими доказами, висновки Акта перевірки від 05.11.2019 року спростовані, а відповідачем не доведено протилежного.

Враховуючи встановлені судом обставини, податкові повідомлення-рішення від 28.11.2019 року № та №, прийняті відповідачем не підставі висновків Акта перевірки від 05.11.2019 року №227/26-15-05-04-03/39302807 про заниження податку на додану вартість за березень 2018 року на суму 1 904 592 грн. та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 декларації) за березень 2018 року на суму 300 976 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у пункті 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У матеріалах справи містяться платіжне доручення про сплату позивачем судового збору від 10.12.2019 року №90 на суму 1 921,00 грн., квитанція від 24.02.2020 року №12959758 на суму 10 510 грн., та квитанція від 25.02.2020 року №12974666 на суму 10 510 грн., отже, з огляду на задоволення позову в повному обсязі судовий збір у розмірі 22 941, 00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Керуючись статтями 6, 9, 12, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОММОНТАЖ» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28.11.2019 року № на суму 2 380 740,00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28.11.2019 року № на суму 300 976, 00 грн.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТОММОНТАЖ" суму сплаченого судового збору у розмірі 22 941, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АТОММОНТАЖ» (, адреса: 03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, 63, офіс 3/7).;

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне судове рішення складено 12.03.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна