Справа № 826/1805/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року

м. Київ

справа № 826/1805/16

адміністративне провадження № К/9901/65289/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів - Єзерова А.А., Чиркіна С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» (далі - уповноважена особа Фонду, Фонд, відповідно) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2018 року у складі судді Бояринцева М.А. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Глущенко Я.Б. (головуючий), суддів: Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є. у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду Луньо Іллі Вікторовича, третя особа: Фонд, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

1. У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просив:

1.1 - визнати протиправним та скасувати наказ уповноваженої особи Фонду Волощука І.Г. від 13 листопада 2015 року №56/1-ос у частині щодо правочину від 17 вересня 2015 року щодо перерахування грошових коштів в сумі 199 000 грн з поточного рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 на поточний рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , з призначенням платежу "Приватний переказ сину не пов`язаний з підприємницькою діяльністю. Без ПДВ";

1.2 - зобов`язати уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в АТ "Банк "Національні інвестиції" у розмірі 199 000 грн.

2. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 26 березня 2018 року позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував наказ уповноваженої особи Фонду Волощука І.Г. від 13 листопада 2015 року №56/1-ос у частині щодо правочину від 17 вересня 2015 року про перерахування грошових коштів в сумі 199 000 грн з поточного рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 на поточний рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , з призначенням платежу "Приватний переказ сину не пов`язаний з підприємницькою діяльністю. Без ПДВ".

Зобов`язав уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 ), як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Банк "Національні інвестиції" у розмірі 199 000 грн.

3. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 19 вересня 2018 року, скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким позов задовольнив частково.

Визнав протиправними дії уповноваженої особи Фонду Луньо І.В. щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду у частині не включення ОСОБА_1 .

Зобов`язав уповноважену особу Фонду включити інформацію про ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно із договором банківського рахунку №13625/11/Т від 13 лютого 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Банк «Національні інвестиції».

У решті позовних вимог відмовив.

2.1 Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту того, що дії ОСОБА_2 щодо перерахунку коштів з власного банківського рахунку на рахунок позивача суперечить закону.

Відносини між позивачем та ОСОБА_2 щодо переказу грошових коштів відбулися до запровадження тимчасової адміністрації банку, а тому відсутні підстави для висновку про порушення вимог Закону №4452-VI.

Таким чином, уповноваженою особою не доведено наявності визначених частиною третьою статті 38 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI) підстав, які б свідчили про нікчемність укладеного правочину позивача з банком, а тому не доведено й наявності законних підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ "Банк "Національні інвестиції", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

У свою чергу, на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до банку позивач надав належним чином оформлений документ банківської установи, який свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору внесені. Факт отримання банком коштів не заперечується і відповідачем.

3. Судами попередніх інстанцій встановлено:

3.1 13 лютого 2014 року між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та позивачем укладено договір №13625/11/Т банківського рахунку фізичної особи, за умовами якого банк відкрив клієнту поточний рахунок/рахунки у національній та (або) іноземній валюті № НОМЕР_2 в (980, 840, 978) та зобов`язується здійснювати його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку та умов цього договору.

3.2 17 вересня 2015 року на поточний рахунок позивача № НОМЕР_2 здійснено зарахування коштів у розмірі 199000 грн від ОСОБА_2 (призначення платежу: приватний переказ сину, не пов`язаний з підприємницькою діяльністю. Без ПДВ ), що підтверджується випискою по особовим рахункам з 1 по 30 вересня 2015 року.

3.3. Постановою НБУ від 15 вересня 2015 року №607/БТ "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції до категорії проблемних" прийнято рішення про віднесення AT "Банк "Національні інвестиції" до категорії проблемних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, банку було заборонено проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

3.4 На підставі постанови правління НБУ від 17 вересня 2015 року №613 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №172 "Про запровадження тимчасової адміністрації в AT "Банк "Національні інвестиції" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

3.5 Постановою правління Національного банку від 1 грудня 2015 року №853 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації АТ "Банк "Національні інвестиції", внаслідок чого, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 2 грудня 2015 року №214 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Національні інвестиції" та делегування повноважень ліквідатора банку.

3.6 Також, на виконання положень статті 38 Закону №4452-VI та наказу уповноваженої особи Фонду від 22 вересня 2015 року №32 проведено перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

3.7 За результатами перевірки Комісією виявлено наявність ознак нікчемності у ряді правочинів (в тому числі договорів), що були здійснені між АТ "Банк "Національні інвестиції" та юридичними і фізичними особами - Клієнтами Банку.

3.8 Наказом уповноваженої особи Фонду Волощука І.Г. від 13 листопада 2015 року №56/1-ос "Щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)" визнано операції, правочини, договори перелік яких наведено в додатку №1 нікчемними згідно пункту 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI.

3.9 Листом від 2 грудня 2015 року за №4706/03 уповноважена особа Фонду Волощук І.Г. повідомив позивача про нікчемність правочину від 17 вересня 2015 року щодо перерахування грошових коштів за платіжним дорученням в сумі 199 000 грн з поточного рахунку, відкритого в АТ "Банк "Національні інвестиції" на ім`я ОСОБА_2 № НОМЕР_3 на поточний рахунок позивача № НОМЕР_2 .

3.10 Уважаючи вказаний наказ та дії відповідача щодо неподання до Фонду інформації про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів, протиправними, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

4. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, уповноважена особа Фонду звернулася із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

4.1. На обґрунтування касаційної скарги скаржник вказує на те, що договір з позивачем було укладено з метою штучного збільшення витрат Фонду (штучне розподілення коштів, які знаходилися на його поточному рахунку, шляхом перерахування їх фізичним особам, за результатами чого збільшилася гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб), отже такий договір є нікчемним.

4.2 Також відповідач посилається на пункт 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, що однією з підстав визнання правочину нікчемним є здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення договорів), що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

5. Позивач відзив на касаційну скаргу не подав.

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

6. Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

7. Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 8 липня 2020 року (справа №826/1807/16) зазначив таке.

8. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

9. Вкладником згідно пункту 4 частини першої статті 2 Закону №4452-VI є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

10. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону №4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

11. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина друга статті 26 Закону №4452-VI).

12. Згідно із частинами першою та другою статті 27 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

13. Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

14. Відповідно до частин першої та третьої статті 36 Закону №4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

15. Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону №4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону.

16. Відповідно до частини третьої статті 38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

17. Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

18. За правилами частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

19. Відповідно до постанови Правління НБУ від 15 вересня 2015 року №607/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» до категорії проблемних» прийнято рішення про віднесення цього банку до категорії проблемних строком на 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, банку заборонено проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності цією постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

20. Частиною другою статті 56 Закону України від 20 травня 1999 року №679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон №679-XIV) встановлено, що НБУ видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

21. Нормативно-правові акти НБУ видаються у формі постанов Правління НБУ, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління НБУ. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом`якшують або скасовують відповідальність (частина четверта статті 56 Закону №679-XIV).

22. Відповідно до частини третьої статті 75 Закону України від 7 грудня 2000 року №2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон №2121-ІІІ) рішення НБУ про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею.

23. Застосовані у цій справі правові норми свідчать про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних мали у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200 000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фондом відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

24. При цьому Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону №4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. Такі правочини є нікчемними з моменту укладення, і визнання їх недійсними судом не вимагається.

25. Зокрема, відповідно до пункту 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI підставою для віднесення правочину (договору) до числа нікчемних є здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

26. Вказана підстава для віднесення правочину до числа нікчемних введена у дію 12 серпня 2015 року одночасно з набранням чинності Законом України від 16 липня 2015 року №629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку».

27. Необхідною та достатньою умовою для віднесення правочинів до числа нікчемних з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, є встановлення факту здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

28. При цьому в розумінні положень зазначеного Закону уповноважена особа Фонду наділена правом перевірки правочинів з метою виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним і кореспондує обов`язку встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених і доведених обставинах, які за законом тягнуть застосування певних правових наслідків.

29. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21, 28 листопада 2018 року, 19 червня 2019 року (справи №№810/896/16, 826/3486/16, 826/1793/16, відповідно) у яких спір аналогічний тому, який розглядається в цій справі (справа №826/1807/16) дійшла висновку, що укладення договору банківського вкладу (рахунку) й зарахування на нього коштів відбулись до початку віднесення АТ «Банк «Національні інвестиції» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI.

30. Водночас Велика Палата Верховного Суду вважає зазначені висновки такими, що не охоплюють усієї проблематики цих правовідносин. Зокрема, не враховано, що у спорах, які виникають у зв`язку з невключенням позивачів до переліку вкладників, які мають право на одержання гарантованих коштів за вкладами за рахунок Фонду, через визнання нікчемними правочинів з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, обов`язковій перевірці підлягає правомірність застосування вказаної правової норми уповноваженою особою Фонду. У випадку, якщо Фонд чи його уповноважена особа доведуть правомірність віднесення правочину до числа нікчемних, особи, на користь яких перераховано грошові кошти, не можуть вважатися вкладниками банку і відповідно на них не поширюються передбачені статтею 26 Закону №4452-VI гарантії відшкодування коштів за вкладами (за умови, що на їх рахунках відсутні інші грошові кошти).

31. Дійсно, застосовані у цій справі правові норми свідчать про те, що внаслідок укладення договору про відкриття банківського рахунку позивач набув статусу вкладника банку і відповідно на нього поширюються передбачені Законом №4452-VI гарантії щодо відшкодування коштів за вкладом.

32. При цьому законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншою особою.

33. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у повідомленні уповноваженої особи Фонду, адресованому позивачу, зазначається, що правочин з перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача є нікчемним з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

34. Водночас відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 36 Закону №4452-VI. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону.

35. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, яка здійснює повноваження органу управління банку (наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня, 4 липня, 5 грудня 2018 року, 27 лютого 2019 (справи №№910/24198/16, 819/353/16, 826/23064/15, 826/8273/16).

36. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

37. Статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

38. Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Таким чином, особа може, реалізуючи своє право свободи договору (право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства, а достатньо того, що закон не визначає ці дії як заборонені.

39. Як зазначено вище, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).

40. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що правове регулювання та обсяг повноважень банку, який визнано проблемним, та банку, до якого введено тимчасову адміністрацію, є різними. При цьому ні Законом №2121-ІІІ, ні Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 серпня 2012 року №346 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17 вересня 2012 року за №1590/21902), не встановлено заборони банку після визнання його проблемним укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на рахунок кошти.

41. Водночас постанова НБУ від 15 вересня 2015 року №607/БТ згідно зі статтею 75 Закону №2121-ІІІ містить банківську таємницю, доказів обізнаності позивача про встановлені для банку обмеження відповідач не надав, а суди попередніх інстанцій таких обставин не встановили. При цьому невиконання посадовими особами банку наведених у постанові НБУ приписів про його віднесення до категорії проблемних саме собою не може бути підставою для висновку про нікчемність або недійсність правочинів банку.

42. Згідно з постановою НБУ від 15 вересня 2015 року №607/БТ АТ «Банк «Національні інвестиції» було віднесено до категорії проблемних. Разом із цим віднесення АТ «Банк «Національні інвестиції» до категорії проблемних не передбачало введення до нього тимчасової адміністрації, але обмежувало певні види діяльності банку, наведені у цій постанові.

Зазначений правовий акт НБУ, зважаючи на його юридичну силу та властивості, є правовим актом індивідуальної дії, має чітко виражений організаційно-розпорядчий, персоніфікований характер, чинність та юридична сила якого спрямовані передусім на особу, якій він адресований, і породжує конкретні правовідносини, обумовлені ним, зокрема спрямований на реалізацію заходів впливу щодо конкретного проблемного банку - АТ «Банк «Національні інвестиції», а не стосовно невизначеного кола осіб, та дія його вичерпується одноразовим застосуванням.

43. Отже, така постанова НБУ з огляду на її правову природу не є актом цивільного законодавства у розумінні положень статті 4 ЦК України, а тому підстав для застосування норм статей 203, 215 ЦК України до спірного правочину як акта законодавства в контексті невідповідності його зазначеній постанові НБУ немає.

44. Крім того, у постанові НБУ від 15 вересня 2015 року №607/БТ не передбачено заборони на перерахування (списання) грошових коштів із поточних рахунків фізичних осіб, відкритих у такому банку.

45. Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що саме собою перерахування коштів із банківського рахунку третьої особи на рахунок позивача не суперечить вимогам чинного законодавства.

46. Наведене свідчить, що дії уповноваженої особи щодо віднесення операції з перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на користь іншої з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, до числа нікчемних правочинів не відповідають вимогам законності.

47. Уповноваженою особою неправомірно віднесено операцію щодо перерахування коштів на рахунок позивача в АТ «Банк «Національні інвестиції» до числа нікчемних правочинів та помилково застосовано статтю 38 Закону №4452-VI.

48. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі №816/378/16 (провадження №11-17апп20).

49. З огляду на викладене колегія суддів Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача подати до Фонду інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «Банк «Національні інвестиції» за рахунок Фонду, через недоведеність уповноваженою особою правомірності віднесення правочину з перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача до числа нікчемних з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

50. У той же час, у постанові від 4 липня 2018 року №819/353/16 Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах сформувала правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії щодо можливості розгляду в судовому порядку позовних вимог щодо визнання відповідачем нікчемним укладеного з позивачем договору.

51. Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що встановлена правова природа наказу Уповноваженої особи Фонду про визнання правочинів нікчемними унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу в частині визнання правочину за договором банківського вкладу (депозиту), укладеного між банком та позивачем, нікчемним, не можуть бути розглянуті в судовому порядку.

52. Відповідно до пункту 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

53. Відповідно до статті 354 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

54. Колегія суддів враховуючи викладене, прийшла до висновку, що рішення суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо нікчемності правочину із закриттям в цій частині провадження у справі, а в решті - залишенню без змін.

Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 139, 341, 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Національні інвестиції» " Волощука Ігоря Григоровича від 13 листопада 2015 року №56/1-ос в частині щодо правочину від 17 вересня 2015 року про перерахування грошових коштів в сумі 199 000 грн з поточного рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 на поточний рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , з призначенням платежу «Приватний переказ сину не пов`язаний з підприємницькою діяльністю. Без ПДВ», скасувати, провадження у справі закрити.

У решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді: А.А. Єзеров

С.М. Чиркін