Справа № 520/12325/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 р.Справа № 520/12325/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 28.10.20 року по справі № 520/12325/2020

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить суд: визнати за ОСОБА_1 право на одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності; визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності; визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене п.3 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 30.07.2020 року №112 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з визнанням 05.04.2018 року органами МСЕК особою з інвалідністю II групи внаслідок травми, отриманої ним під час виконання обов`язків військової служби та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у відповідності до ст.16-2, п.1. абз. Б Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, та ст.6, п.1, абз.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975; визначити Міністерству оборони України місячний строк після надходження всіх документів відповідно до п.11, п.13 Порядку №975 для вирішення питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене п.3 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 30.07.2020 року №112 про відмову у призначенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності. Зобов`язано Міністерство оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з визнанням 05.04.2018 року органами МСЕК особою з інвалідністю II групи, внаслідок травми, отриманої ним під час виконання обов`язків військової служби та захворювання, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у відповідності до ст.16-2, п.1 абз. Б Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, та ст.6, п.1, абз.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач не має права на призначення одноразової грошової допомоги як військовослужбовець, який проходив дійсну військову службу, у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності (з 05.04.2018), що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оскільки зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний строк, визначений ч.4 ст.16-3 Закону України №2011-ХІІ, що в свою чергу підтверджує правомірність рішення комісії Міноборони про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Вказує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано зміни до абзацу 2 п.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ, які набули чинності з 01.01.2017 року, після встановлення позивачу ІІ групи інвалідності при повторному огляді. Стверджує, що питання щодо призначення і виплати позивачу спірної грошової допомоги, в тому числі й вирішення питань стосовно обчислення її розміру, необхідно здійснювати в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто станом на дату, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (у даному випадку 30.10.1991), а не на день встановлення інвалідності при повторному огляді (05.04.2018). Оскільки позивач був звільнений з лав Збройних Сил України в 1992 році, тобто до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року №3597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а III групу інвалідності йому було встановлено у 1991 році, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (1 січня 2014 року), вважає, що останній не має права на одержання одноразової грошової допомоги. Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 20.11.2018 року у справі №820/1835/18, від 31.01.2019 року у справі №678/370/17, від 12.02.2019 року у справі №816/1458/18, від 21.08.2019 року у справі №806/2187/18.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині постанову, якою: визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності; встановити Міністерству оборони України місячний строк після надходження всіх документів відповідно до п.11, п.13 Порядку №975 для вирішення питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності. В іншій частині просить рішення залишити без змін. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Міністерством оборони України шляхом вчинення протиправних дій при прийнятті рішень від 21.12.2018 року №133 та від 30.07.2020 року №112 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги за мотивами, визнаними Другим апеляційним адміністративним судом у справі № 520/11843/19 протиправними, заподіяна істотна шкода охоронюваним законом правам і свободам позивача. Вказує, що судом першої інстанції не надана належна оцінка діям відповідача при ухваленні ним рішень щодо відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у відповідності до критеріїв, зазначених статтею 2 КАС України. Стверджує, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності протиправних дій з боку відповідача при прийнятті рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу є помилковими, оскільки при проявленні «активної поведінки-прийнятті рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги» вчинені дії, якими порушені всі норми права, проігноровано повноваження, які надані Конституцією України, законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України та Положенням, затвердженим наказом Міністра оборони України від 26.10.2016 року №564. Вважає, що наявні правові підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності. Крім того, вважає, що наявні правові підстави для встановлення відповідачу місячного строку після надходження всіх документів відповідно до п.11, п.13 Порядку №975 для вирішення питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Крім того, ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу Міністерства оборони України, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині без змін. Вказує, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2020 року у справі №520/11843/19 зазначені мотиви відмови відповідача у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги визнані протиправними, як і все рішення від 21.12.2018 року №133, проте відповідач повторно відмовляє позивачу за тими ж самими мотивами, які вже визнані судом протиправними (Витяг з протоколу засідання Комісії МОУ від 30.07.2020 року №112). Зауважує, що відповідач в апеляційній скарзі не заперечує, а навпаки посилається на те, що отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положеннями законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Зазначає, що у Витягах з протоколу засідання Комісії МОУ від 21.12.2018 року №133, від 30.07.2020 року №112 визначено, що на час встановлення інвалідності в 1991 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, то позивач в 1991 року, з-за відсутності законодавства, не мав права на отримання такої допомоги. Вважає, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло з моменту встановлення йому ІІ групи інвалідності з 05.04.2018 року, тому дворічний термін після встановлення первинної інвалідності, в даному випадку, не застосовується. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.01.2020 року у справі №334/286/17, вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, тому належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є саме зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у відповідності до приписів Порядку №975 та статті 16 Закону №2011-ХІІ.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримували доводи апеляційної скарги позивача та заперечували проти задоволення апеляційної скарги Міністерства оборони України, просили суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача підтримував доводи власної апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач вже звертався до Харківського окружного адміністративного суду із предметом спору, близьким до того, що є в даній адміністративній справі.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, ОСОБА_1 у період з 05.09.1965 року по 17.02.1992 року проходив військову службу у лавах збройних сил СРСР, що підтверджується копією витягу з послужного списку особової справи ФХ-113018, в тому числі з 30.10.1981 року по 24.03.1983 року проходив службу в республіці Афганістан.

ОСОБА_1 під час огляду органами МСЕК 30.10.1991 року безстроково встановлена третя група інвалідності внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується копією довідки медико-соціальної експертної комісії серія ВТЗ-6 № 083978 від 30.10.1991 року.

ОСОБА_1 під час огляду органами МСЕК з 05.04.2018 року безстроково встановлена друга група інвалідності внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується копією довідки медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААА № 708208 від 06.04.2018.

03.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення заяви з доданими до неї документами до відповідача для вирішення питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги.

Листом Харківського обласного військового комісаріату від 10.09.2018 року №2541/ВСЗ ОСОБА_1 відмовлено в надсиланні його документів.

13.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою, в якій наполягав у надсиланні його заяви до Міністерства оборони України.

Листом від 17.09.2018 року №419/1/ОГД Харківський обласний військовий комісаріат повідомив ОСОБА_1 про надсилання висновку та пакету документів до Міністерства оборони України.

Листом від 18.02.2019 року №400/ВСЗ ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслав ОСОБА_1 витяг з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.12.2019 року №133.

Так, п.42 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.12.2018 року №133 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.

16.04.2019 року ОСОБА_1 подано заяву про повторне направлення висновку й пакету документів для розгляду Комісією Міністерства оборони України.

19.04.2019 року листом ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив ОСОБА_1 про повторне надсилання документів до Міністерства оборони України.

24.05.2019 року ОСОБА_1 отримав від ХОВК копію листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 13.05.2019 року №248/430/ОГД щодо розгляду документів з призначення одноразової грошової допомоги. Департамент фінансів Міністерства оборони України дійшов висновку, що нових обставин в пакеті документів, які надійшли з ОВК не виявлено, то підстав для подачі документів на розгляд Комісії немає. Документи повернуті без реалізації ХОВК.

Вважаючи протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року у справі №520/11843/19 відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив зазначене рішення в апеляційному порядку.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2020 року у справі №520/11843/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року скасовано з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 42 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатом грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.12.2018 року №133 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2020 року, протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 30.07.2020 року скасовано пункт 42 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.12.2018 року №133. Відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги підполковнику у відставці ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), якого 27.12.1991 року звільнено з військової служби та 30.10.1991 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія ВТЄ-6 №083978 від 30.10.1991 року), а 05.04.2018 року під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок травми, захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (довідка МСЕК серія 12 ААА №708208 від 06.04.2018 року) (а.с.12).

Вважаючи прийняте рішення протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності висновків відповідача, викладених в п.3 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.07.2020 року №112, щодо відсутності у позивача права на одержання одноразової грошової допомоги, тому наявні правові підстави для скасування вказаного рішення та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу. Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції зазначив, що оскаржувані дії поглинаються скасуванням прийнятого рішення. Стосовно позовної вимоги про визнання за позивачем права на одноразову грошову допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач набуває право в силу дії закону на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з визнанням його особою з інвалідністю, а тому не потребує додаткового судового рішення щодо визнання такого права. Щодо позовної вимоги про встановлення відповідачу місячного строку для вирішення питання про призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що порядок та строк розгляду документів для призначення або відмови у призначенні одноразової грошової допомоги встановлений відповідним порядком, що унеможливлює його повторне встановлення судом.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі по тексту Закон №2011-XII).

Частиною 1 ст.16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Законом України від 04.07.2012 року №5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 01.01.2014 року, було доповнено Закон №2011-XII статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4.

З 01.01.2014 року відповідно до ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених положень Закону Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №975.

Пунктом 3 Порядку №975 (у редакції, чинній на момент звернення позивача до Міністерства оборони України за отриманням одноразової грошової допомоги) визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

На момент встановлення ОСОБА_1 вперше ІІІ групи інвалідності 30.10.1991 року законодавство не передбачало виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби.

Пунктом 4 ч.2 ст.16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній з 01.01.2017 року) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підпунктом 1 п.6 Порядку №975 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 року №335 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", яка застосовується з 01.01.2017 року) передбачено, що військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Таке право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення вперше інвалідності.

Проте, на момент первинного встановлення інвалідності позивачеві не існувало правової норми, яка визначала у такому випадку виплату військовому одноразової грошової допомоги.

ОСОБА_1 вважає, що має право на одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду вищої групи інвалідності внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби.

Відповідно до 4 ст.16-3 Закону №2011-XII (в редакції яка діяла на момент призначення вищої групи інвалідності), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Отже, за чинним законодавством правом на одноразову грошову допомогу, з огляду на приписи п.4 ст.16-3 Закону №2011-XII, наділяються військовослужбовці лише у разі зміни групи інвалідності протягом двох років з моменту вперше встановленої інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.12.2020 року у справі №260/1173/19.

За обставинами справи, з часу первинного встановлення позивачу інвалідності (30.10.1991р.) до моменту встановлення ІІ групи інвалідності (05.04.2018р.), з чим ОСОБА_1 пов`язує виникнення у нього права на отримання одноразової грошової допомоги, минуло 26 років.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому під час повторного огляду вищої групи інвалідності внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби.

Щодо доводів позивача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в нього виникло у квітні 2018 року, то колегія суддів звертає увагу, що у квітні 2018 року позивачу не встановлювалась група інвалідності, а лише відбулась зміна групи інвалідності, яка йому була встановлена в 1991 році, що свідчить про правомірність прийнятого Комісією Міністерства оборони України рішення, оформленого пунктом 3 протоколу №112 від 30.07.2020 року.

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені сторонами в апеляційних скаргах та відзиві на апеляційну скаргу, не вимагають детального обґрунтування, так як не є вирішальними.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача права на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону №2011-XII та правомірність рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, оформлене пунктом 3 протоколу №112 від 30.07.2020 року, то вважає, що відсутні правові підстави для задоволення інших позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.2 ст.317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу Міністерства оборони України слід задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Оскільки, відповідно до п. 3 ч. 6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року по справі № 520/12325/2020 скасувати в частині задоволення позовних вимог.

В цій частині прийняти нове рішення , яким в задоволенні позову відмовити .

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.20 по справі № 520/12325/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 15.03.2021 року