Справа № 560/4392/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4392/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лабань Г.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

15 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року (ухвалене в м.Хмел) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

21 січня 2021 року до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28 січня 2021року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 є підприємцем, на відповідній системі оподаткування та платником податку на додану вартість з 13 грудня 2005 року. Основними видами господарської діяльності позивача є: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (Код КВЕД 47.19); неспеціалізована оптова торгівля (Код КВЕД 46.90); тощо.

В процесі здійснення позивачем господарської діяльності 08 січня 2020 року ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір поставки № 69578 з Акціонерним товариством "Хмельницькобленерго", за яким ФОП ОСОБА_1 зобов`язувався поставити та передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти товар та оплатити його на умовах вказаного договору.

Факт здійснення поставок товару за Договором поставки № 69578 підтверджується:

- видатковою накладною № 00015 від 19 червня 2020 року;

- довіреністю № 17 від 11 червня 2020 року;

- заключною банківською випискою від 28 липня 2020 року за період: 04 червня 2020 року;

- видатковою накладною № Д-0002 від 03 липня 2020 року;

- довіреністю № 13 від 02 липня 2020 року;

- заключною банківською випискою від 28 липня 2020 року за період: 12 червня 2020 року;

- видатковою накладною № Д-0001 від 03 липня 2020 року;

- заключною банківською випискою від 28 липня 2020 року за період: 09 червня 2020 року.

Факт здійснення закупівель товару підтверджується Договором №20140401.240 від 01 квітня 2014 року (та додатковою угодою № 1 до дилерського договору №20140401.240 від 01 квітня 2014 р.) та видатковими накладними:

- Видатковою накладною № 12422 від 04 червня 2020 року ;

- Видатковою накладною № 9196 від 06 травня 2020 року;

- Видатковою накладною № 11497 від 28 травня 2020 року;

- Видатковою накладною № 13025 від 06 травня 2020 року;

- Видатковою накладною № 7222 від 02 квітня 2020 року;

- Видатковою накладною № 9464 від 08 травня 2020 року;

- Видатковою накладною № 860 від 21 січня 2020 року;

- Видатковою накладною № 6899 від 30 березня 2020 року;

- Видатковою накладною № 13743 від 17 червня 2020 року.

Відповідно до приписів п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України позивачем, було складено податкові накладні № 16 від 04 червня 2020 року, № 18 від 12 червня 2020 року, № 26 від 09 червня 2020 року та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

До вказаних податкових накладних № 16 від 04 червня 2020 року, № 18 від 12 червня 2020 року, № 26 від 09 червня 2020 року було отримано квитанції від 20 червня 2020 року (в ЄРПН зареєстровано за № ), від 23 червня 2020 року (в ЄРПН зареєстровано за №), від 24 червня 2020 року (в ЄРПН зареєстровано за №) відповідно, згідно яких зупинено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки коди УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг відсутні в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товари/послуги, що на постійній основі постачаються (виготовляються), та їх обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п.1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій.

На виконання вимог п. 201.16 ст. 201 ПК України та квитанції від 20 червня 2020 року (в ЄРПН зареєстровано за № ), позивачем було направлено на адресу контролюючого органу повідомлення № 4 від 24 червня 2020 року, яким надано пояснення з приводу зупинення реєстрації податкової накладної № 16 від 04 червня 2020 року.

На виконання вимог п. 201.16 ст. 201 ПК України та квитанції від 23 червня 2020 року (в ЄРПН зареєстровано за №), позивачем було направлено на адресу контролюючого органу Повідомлення № 2 від 24 липня 2020 року, яким надано пояснення з приводу зупинення реєстрації податкової накладної № 18 від 12 червня 2020 року.

На виконання вимог п. 201.16 ст. 201 ПК України та квитанції від 24 червня 2020 року (в ЄРПН зареєстровано за №), позивачем було направлено на адресу контролюючого органу Повідомлення № 1 від 24 червня 2020 року, яким надано пояснення з приводу зупинення реєстрації податкової накладної № 26 від 09 червня 2020 року.

ФОП ОСОБА_1 було надано пояснення та здійснено усі необхідні дії, які беззаперечно підтверджують реальність здійснення господарської діяльності по зазначених вище податкових накладних. Однак, рішеннями комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- від 30 червня 2020 року № 1678061/ було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 16 від 04 червня 2020 року;

- від 30 червня 2020 року № 1678074/ було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 18 від 12 червня 2020 року;

- від 30 червня 2020 року № 1678064/ було відмовлено у реєстрації податкової накладної № 26 від 09 червня 2020 року.

Вважаючи зазначені рішення протиправним, позивач звернувся до суду для їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.201.16 ст.201 ПК України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2018 року №117 (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) (далі - Порядок №117), у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Критерії ризиковості платника податку визначені у листі ДФС України від 07.08.2019 р. N 1962/99-99-29-01-01.

Відповідно до п.12 Порядку №117 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: номер та дата складання податкової накладної/розрахунку коригування; порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД/послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (п.13 Порядку №117).

У постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року по справі №320/6312/18 зазначено, що акти, які затверджують критерії ризиковості здійснення операцій, мають на меті встановити норми права, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, а відтак підлягають обов`язковій реєстрації у порядку, визначеному діючим законодавством. Листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, не є джерелом права відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України. Отже, зупинення реєстрації податкових накладних на підставі критеріїв ризиковості, встановлених листом ДФС, порушує принцип правової визначеності та передбачуваності, а, відтак, є неправомірним.

Згідно п. 14-15 Порядку №117 перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування. Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних/розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні/розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних/розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Відповідно до п.21 Порядку №117 підставою для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є, ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Отже, у порядку, визначеному законодавством, позивачем були надані контролюючому органу електронними засобами зв`язку пояснення та документи на підтвердження реального здійсненої господарської операції по Договору №19/09-19.

Крім цього потрібно враховувати, що отримана позивачем квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної містила загальну фразу про необхідність надання пояснень та/або копій документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної. Тобто, контролюючим органом навіть не було вказано про необхідність надання виключно документів (оскільки згідно вказаного вислову "та/або" позивачу була надана можливість надання лише пояснень), при цьому пропозиція надання документів вказана без конкретизації їх переліку, та без вказівки на норму права, котра такий містить.

Також, контролюючий орган має конкретизувати перелік документів, необхідних для виконання покладених на нього функцій, для того, щоб платник податку чітко розумів адресовану йому вимогу. Пред`явлення контролюючим органом до платника податків загальної вимоги про надання документів без їх конкретизації та без посилання на відповідну норму права є неконкретизованою та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, а не будь-яких на власний розсуд.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року по справі №1740/2004/18.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності прийняття спірних рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зауважує, що як було зазначено вище, позивачем на підтвердження здійснення господарської операції на виконання якої було складено податкову накладну №4 від 30.09.2019 податковому органу було надано ряд підтверджуючих документів, а також письмові пояснення, що підтверджується повідомленням №3 від 21.12.2019 про подання пояснень та копій документів щодо податкової накладної/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено, тому висновки контролюючого органу щодо не надання позивачем письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена, викладені в оскаржуваному рішенні є протиправними.

Таким чином, надані позивачем документи свідчать про проведення господарської операції між позивачем та контрагентом, та зважаючи, що ряд необхідних для прийняття рішень про реєстрацію податкових накладних, був достатній та був наданий контролюючому органу з поясненнями, відповідач не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації такої накладної, а тому, оскаржене рішення є протиправним та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ДПС України зареєструвати податкову накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.28 Порядку №117, податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання такої події, як, зокрема, набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

Згідно з п.19-20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. №3341), податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій: прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення); неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правильним способом захисту позивача буде зобов`язання ДПС України зареєструвати податкову накладну в ЄРПН.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо задоволення адміністративного позову.

При цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.