Справа № 640/12351/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

15 березня 2021 року місто Київ №640/12351/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., при секретарі судового засідання Лук`янця Д.В., здійснюючи в порядку загального позовного провадження розгляд адміністративної справи

за позовомОСОБА_1
до про Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури визнання протиправним та скасування рішення від 02.04.2020 №13, визнання протиправним та скасування наказу від 29.04.2020 №107к, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,
за участі:

представника позивача - Путія П.М.,

представника відповідача-1 - не з`явився,

представників відповідача-2 - Петрика В.А.,

представників відповідача-3 - Стретович М.О.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення від 02.04.2020 №13, визнання протиправним та скасування наказу від 29.04.2020 №107к, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2020 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №640/12351/20 та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2020

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 12.02.2021 від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №640/12351/20, яке обґрунтоване тим, що підставою для звільнення позивача з органів прокуратури були приписи Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури", який наразі перебуває на розгляду в Конституційному Суді України щодо його відповідності Конституції України. Так, на розгляді Конституційного Суду України перебуває конституційне подання 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (зі змінами). Позивач вважає, що оскільки оскаржуваний наказ Генерального прокурора від 29.04.2020 №107 прийнятий на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX, рішення Конституційного Суду України у справі №1-4/2020 (116/20) має безпосереднє значення для розгляду цієї адміністративної справи по суті.

В судовому засіданні 15.03.2021 представник позивача підтримав вказане клопотання. Представники Офісу Генерального прокурора (відповідач-2) та Полтавської обласної прокуратури (відповідач-3) проти вказаного клопотання заперечували.

Дослідивши клопотання представника позивача про зупинення провадження та матеріали адміністративної справи №640/12351/20, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Тобто, зупинення провадження у справі на підставі наведеної процесуальної норми можливе виключно у випадку об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої за відсутності умови, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Судом враховується, що у постанові від 12.12.2019 у справі №826/25204/15 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду підкреслив, «що у спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, пов`язаних із реалізацією Закону України «Про очищення влади», зупинення провадження в адміністративних справах до розгляду Конституційним Судом України питання щодо конституційності окремих положень цього Закону може бути визнано доцільним за умов дійсної пов`язаності потенційного результату розгляду цього питання з фактичними обставинами адміністративної справи та належного обґрунтування судом необхідності такого зупинення».

Судом встановлено, що на розгляді Конституційного Суду України перебуває конституційне подання 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (зі змінами).

Biдповідно до інформації, яка міститься на сайті Конституційного Суду України зазначена справа № 1-4/2020 (116/20) з 24.12.2020 розглядається Великою Палатою Конституційного Суду України. Рішення у справі не прийнято.

Як вбачається з матеріалів справи, Кадровою комісією №1 прийнято рішення №13 про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою та яким вирішено, що заступник прокурора Полтавської області, ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

Вказане рішення прийнято керуючись пунктами 13, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що наказом Офісу Генерального прокурора від 29.04.2020 №107к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Полтавської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 30.04.2020.

Вказаний наказ прийнято, керуючись підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Водночас, як вже було судом зазначено вище, на розгляді Конституційного Суду України перебуває конституційне подання 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (зі змінами).

Судом враховується, що одним з основоположних принципів адміністративного судочинства є, зокрема, принцип законності, який полягає у тому, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відтак, суд зобов`язаний вирішувати справи відповідно до Конституції та законів України, водночас, виникнення сумнівів у відповідності закону Конституції України фактично унеможливлює розгляд справи із дотриманням основоположних і фундаментальних принципів адміністративного судочинства.

При цьому судом враховується, що Конституційний Суд України в підпункті 3.1 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

У той же час, за правилами частин першої, другої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Згідно абзацу 2, 3 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 останній прийшов до висновку, що «щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього».

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 6 пункту 4 рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2020 року у справі №1-31/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) передбачено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Системний аналіз наведених норм в контексті зазначених положень рішень Конституційного Суду України свідчить про те, що у випадку визнання неконституційним окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (зі змінами) останні втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Проте, як було зазначено вище, Конституційний Суд вправі визначити у своєму рішенні, порядок і строки його виконання.

Виходячи з аналізу викладеного в сукупності, суд приходить до висновку, що питання визнання неконституційними певних норм згаданого Закону може призвести до порушення його логіки і структури, спричинити виникнення прогалин у ньому. У зв`язку із цим, може виникнути необхідність вжиття додаткових заходів щодо забезпечення виконання прийнятого рішення.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про те, що у випадку визнання Конституційним Судом України неконституційними норм Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", буде мати місце скасування юридичної відповідальності, що в силу положень частини першої статті 58 Конституції України дасть суду можливість застосувати таке рішення до спірних правовідносин.

Відповідно до положень статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на приписи зазначеної норми процесуального закону, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Разом з тим, суд звертає увагу, що положеннями статті 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» закріплено, що Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Отже, виключно до компетенції Конституційного Суду України віднесено вирішення питання щодо відповідності положень Закону України Конституції України.

Судом враховується, що приписи частини четвертої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Водночас, наведена норма процесуального закону не врегульовує випадки, коли на момент розгляду справи судом у провадженні Конституційного Суду України перебуває справа щодо визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окремих положень Закону, які мають бути застосовані у межах розгляду відповідної судової справи.

Натомість, відповідне питання вирішено законодавцем у вже згаданому пункті 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України, в якому передбачений обов`язок суду зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням, зокрема, Конституційного Суду України у випадку об`єктивної неможливості її розгляду.

Аналогічна позиція викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду в постанові від 12.08.2020 у справі №640/24954/19.

З урахуванням наведеного та оскільки оскаржуване рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02.04.2020 №13 "Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку із неявкою" та наказ Офісу Генерального прокурора від 29.04.2020 №107к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Полтавської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" прийнято саме на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ (зі змінами), суд приходить до висновку про об`єктивну неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі №1-4/2020 (116/20) за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX (зі змінами).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За приписами частини четвертої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України про зупинення провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про зупинення провадження у справі може бути оскаржена.

Таким чином, керуючись вищевикладеним, суд вважає за необхідне зупинити провадження у даній справі з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі №1-4/2020 (116/20) за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX (зі змінами).

Керуючись статтями 236, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі №640/12351/20 задовольнити.

2. Зупинити провадження у справі №640/12351/20 до ухвалення рішення Конституційним Судом України у справі №1-4/2020 (116/20) за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX (зі змінами).

3. Зобов`язати сторін протягом десяти днів з дня усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, повідомити суд про усунення зазначених обставин.

Ухвала набирає законної сили негайно в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 17.03.2021.

Суддя Іщук І.О.