Справа № 320/5773/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5773/20 Головуючий у І інстанції - Кушнова А.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вишгородського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Вишгородського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Київській області про визнання протиправною відмови і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Вишгородського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Київській області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову районного відділу Управління державної міграційної служби України у Київській області у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;

- зобов`язати Вишгородський районний відділ Управління державної міграційної служби України у Київській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, без передачі будь-яких даних про дитину і про її матір ОСОБА_1 , до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Позивач не погоджується з відмовою Вишгородського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Київській області, оскільки вважає, що право особи на отримання паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки передбачено вимогами чинного законодавства.

Законний представник наголосила на тому, що видача її донці паспорта у формі ID-карти порушує конституційні права, норми Закону України "Про захист персональних даних" та статтю 3 Конвенції "Про права дитини".

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Вишгородського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Київській області, оформлену листом від 14.02.2020 № 1-28/260-20, у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

Зобов`язано Вишгородський районний відділ Управління державної міграційної служби України у Київській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Вишгородським районним відділом Управління державної міграційної служби України у Київській області подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Відповідачем на виконання вимог Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" повідомлено про необхідність подання повного пакету документів при зверненні з відповідною заявою про видачу паспорта у формі книжечки. Крім того, вказано, що відповідь на звернення Позивачки надана у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», відтак підстави для задоволення позовних вимог в межах спірних правовідносин - відсутні.

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Вишгородського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Київській області до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.05.2004 серія НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Старовижівського районного управління юстиції Волинської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 28.05.2004 зроблено відповідний запис № 20.

Згідно з відомостями зазначеного свідоцтва ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є подружжям, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 09.03.2002 серії НОМЕР_2 , виданим Старовижівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану.

05.02.2020 року ОСОБА_2 разом зі своїм законним представником, яка є Позивачем у справі, звернулась до Вишгородського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Київській області із письмовою заявою щодо оформлення паспорту у формі книжечки, передбаченій Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

Заява була мотивована тим, що паспортна ID-картка може видаватися лише тим громадянам, які погоджуються на збір та обробку своїх персональних даних. Так, ОСОБА_2 та її законний представник не дали згоду на оформлення паспорта у формі пластикової картки та відмовились від оформлення паспорта з електронним безконтактним носієм чи електронним чипом.

Листом від 14.02.2020 № 1-28/260-20 Відповідач відмовив ОСОБА_2 у видачі паспорту у формі книжечки, вказавши, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України" визначено порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України. Зокрема, затверджено зразок бланка, його технічний опис, порядок подання заяв, організація його видачі, дії працівників під час прийому заяв, оформлення та видачі паспорта. Зазначено, що ДМС здійснює оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року лише особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, та у Відповідача відсутні законні підстави для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Не погоджуючись із відмовою Відповідача видати паспорт у формі книжечки, Позивач звернулась до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що норми Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості провадження у типовій справі визначені у ст. 291 КАС України. Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 відповідає ознакам типової справи, що зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 (№ Пз/9901/2/18).

Отже, при вирішенні цієї справи суд першої інстанції вірно враховував правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зазначеної зразкової справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Положеннями пп. «а» п. 1 ч. 13 вказаного Закону передбачено, що паспорт громадянина України належить до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, оформлення яких здійснюється із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

За приписами ч. 2 ст. 15 зазначеного Закону бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Одночасно із Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» спірні правовідносини регулюються також Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (далі - Положення про паспорт). Норми зазначеного Положення є чинними на цей час.

Відповідно до п. 3 Положення про паспорт бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

На відміну від Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Положення про паспорт не передбачає оформлення паспорту громадянина України із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Положеннями ч. 1 ст. 10 вказаного Закону передбачено, що внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі).

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 зазначили, що не мали наміру та волевиявлення на внесення інформації про до Єдиного державного демографічного реєстру та, відповідно, видачі паспорта громадянина України із застосуванням засобів вказаного Реєстру, у зв`язку з чим просили Відповідача видати зазначений документ відповідно до Положення про паспорт без обробки його персональних даних у Єдиному державному демографічному реєстрі.

Розглядаючи зразкову справу № 806/3265/17 (№ Пз/9901/2/18) та аналізуючи можливість отримання паспорта громадянина України у формі книжечки особою, яка через свої релігійні переконання відмовляється надавати згоду на обробку власних персональних даних, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

За приписами ст. 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у випадку оформлення паспорта громадянина України без занесення даних про особу до Єдиного державного демографічного реєстру відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Також, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива вибору, що призводить до порушення конституційних прав особи. При цьому у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві.

Велика Палата Верховного Суду вважала за доцільне зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. Технології виготовлення паспорта громадянина України не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У свою чергу в разі відсутності у особи паспорта, вона не має підтвердження громадянства України, що є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

У постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 (№ Пз/9901/2/18) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого самі по собі дії Відповідача щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Однак, з урахуванням викладеного, позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

У вказаному судовому рішенні зазначено, що однією з ознак типової справи є те, що вимоги про визнання неправомірною відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки обґрунтовані правомірним ненаданням особою згоди на обробку її персональних даних.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Вишгородського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Київській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Вишгородського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко