Справа № 560/6772/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6772/20

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

15 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", інспектора СПС державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" Адамського Михайла Олександровича про визнання протиправними та нечинними нормативно-правових актів, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)", інспектора СПС державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" Адамського Михайла Олександровича, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:

- встановити відсутність компетенції державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" створювати будь-які редуктивні норми щодо порядку організації телефонних розмов та/або виконання таких редуктивних норм;

- визнати протиправним та нечинним наказ начальника державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" від 10.06.2020 №179/ОД-20, яким у примітці розпорядку дня звужене право засуджених на телефонні розмови, - в цій частині;

- визнати протиправною бездіяльність інспектора СПС державної установи "Замкова виправна колонія(№58)" Адамського Михайла Олександровича щодо ненадання телефонних розмов за поданими заявами про надання телефоних розмов у проміжку часу з 08.02.2020 по 09.08.2020;

- визнати змішану бездіяльність державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" в частині забезпечення права на телефонні розмови та в частині права на звернення, зобов`язати усунути передумови для такої бездіяльності;

- стягнути кошти на відшкодування понесених витрат, пов`язаних з використанням засобів ІР-телефонії в розмірі 703,74 грн, виходячи зі змісту наданої установою довідки;

- стягнути з державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" моральну шкоду ущемленням права на телефоні розмови в сумі 5000,00 грн;

- стягнути з інспектора СПС державної установи "Замкова виправна колонія(№58)" ОСОБА_2 кошти моральну шкоду в сумі 1000,00 грн, заподіяну порушенням прав невідповідним розв`язанням його заяв про надання телефонних розмов у проміжку часу з 08.02.2020 по 09.08.2020;

- надіслати прийняте рішення до Міністерства юстиції України до відома з метою ефективного забезпечення функцій контролю та виконання, ураховуючи системний прояв порушень прав засудженого державною установою "Замкова виправна колонія (№58)" та її посадовими особами.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Водночас, роз`яснено заявнику, що розгляд справи за його позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія(№58)" та до інспектора СПС державної установи "Замкова виправна колонія(№58)" Адамського Михайла Олександровича про визнання протиправними та нечинними нормативно-правових актів, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення шкоди, віднесено до юрисдикції загального суду, визначеного за правилами підсудності встановленими положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що даний спір є публічно-правовим, а Ізяславський районний суд не наділений повноваженнями розглядати таку категорію справ.

Відповідачи правом подання відзивів на апеляційну скаргу не скористались, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний Суд, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви, в тому числі, з`ясовує, чи:

- належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

- немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Положеннями пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений строк.

Згідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України", Європейський суд з прав людини вказав, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України.

Так, згідно приписів статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

В свою чергу, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб і суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ознаками справи адміністративної юрисдикції є особливий суб`єктний склад публічно-правового спору, участь суб`єкта владних повноважень, суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, які він повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Предметом оскарження по даній справі є визнання протиправними та нечинними нормативно-правових актів начальника Державної установи "Замкова виправна колонія" (№58), визнання бездіяльності Державної установи "Замкова виправна колонія" (№58) протиправною, зобов`язання Державну установу "Замкова виправна колонія" (№58) вчинити дії, оскільки адміністрацією установи виконання покарань в ході здійснення управлінських функцій порушено право позивача на доступ до телефонних розмов.

Особливості захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду регулюються Кримінально процесуальним кодексом України (надалі - КПК України).

Відповідно до пункту 1 статті 539 КПК України передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно частини 2 статті 539 КПК України визначено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається:

1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу;

2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу;

3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9, 13-3 частини першої статті 537 цього Кодексу;

4) до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Згідно положень пункту 13-1 частини 1 статті 537 визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

При цьому, частиною 9 статті 539 КПК України встановлено, що розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13 -1 частини 1 статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

З аналізу перелічених норм вбачається, що даний спір не може вирішуватися в порядку кримінального судочинства, адже статтею 539 КПК прямо передбачено, що розгляд таких питань здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, КПК України не передбачає оскарження дій керівника установи, або ж адміністрації установи виконання покарань, а тому можливо дійти висновку, що даний спір не можливо віднести до юрисдикції загального суду, визначеного за правилами підсудності встановленими положеннями Кримінального процесуального кодексу України, як вказав на це суд першої інстанції.

Згідно з частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

З огляду на вищевикладене у сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому, враховуючи межі розгляду судом апеляційної інстанції та його повноваження щодо перегляду ухвал суду першої інстанції, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з попереднім дослідженням питання про звільнення позивача від сплати судового збору в розрізі встановлених вище обставин.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Згідно положень статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права під час розгляду даної справи, внаслідок чого апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду про повернення позовної заяви - скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання протиправними та нечинними нормативно-правових актів, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення шкоди скасувати.

Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.