Справа № 440/5460/20
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 12 березня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/5460/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Безеги А.А.,

представника позивача - Смольського Ю.С.,

представника відповідачів - Мулик К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2020 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2020 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29 липня 2020 року відповідачем була проведена фактична перевірка ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" за місцем здійснення господарської діяльності з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування, цільового використання пального та спирту етилового. За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки № 0011/28/10/РРО/00191282 від 10 серпня 2020 року, в якому зафіксовано порушення вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (із змінами та доповненнями). На підставі вказаного акта прийнято податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2020 року № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 250 000,00 грн. з підстав, передбачених підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та абз.9 ч.2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (із змінами та доповненнями).

Позивач з рішенням відповідача не погоджується, вважає його незаконним та зазначає, що перевірка була проведена з порушенням вимог чинного законодавства щодо підстав та порядку проведення фактичних перевірок. Свої доводи в цій частині позивач аргументує тим, що в акті перевірки відповідачем не вказано жодного зафіксованого під час проведення перевірки факту роздрібної торгівлі, не підтверджено документально даний факт.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено дату підготовчого судового засідання.

11 листопада 2020 року судом одержано відзив Офісу великих платників податків ДПС на позов, у яких контролюючий орган просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що його дії узгоджуються з приписами Податкового кодексу України та спрямовані на забезпечення виконання покладених на нього функцій. Відповідач вказує, що контролюючий орган провів перевірку відповідно до вимог діючого законодавства, за результатами якої було виявлено порушення вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (із змінами та доповненнями), що полягало у здійсненні підприємством роздрібної торгівлі пальним через паливороздавальні колонки без наявності ліцензії на роздрібну торгівлю пальним. У зв`язку з цим відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2020 року № , яким на підставі підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та абз.9 ч.2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (із змінами та доповненнями) застосовано до підприємства штраф в розмірі 250 000,00 грн.

Крім того, відповідач вказував на те, що відповідно до вимог п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Відповідно до п. 80.2. статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цією статтею. Відповідач стверджував, що в даному випадку такою підставою є пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, а саме наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами лічильниками та/або рівномірами лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального/а.с.60-61/.

14 грудня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягав на проведенні перевірки з порушенням норм Податкового кодексу /а.с. 92-94/.

29 грудня 2020 року до суду надійшли заперечення відповідача, в яких зазначав на правомірності проведення перевірки /а.с.104-105/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Офісу великих платників податків Державної податкової служби проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" є юридичною особою приватного права (), яке здійснює свою господарську діяльність зокрема у сфері 07.10 Добування залізних руд (КВЕД 07.10).

Фактичне місце провадження господарської діяльності позивача АЗС за адресою: вул. Будівельників, 16, м. Горішні Плавні, Полтавська область.

29 липня 2020 року відповідно до наказу № 773 від 22 липня 2020 року на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 розділу ІІ, п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" з урахуванням Закону України від 17 березня 2020 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)" із змінами, внесеними п.п.2 п.1 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)" та інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на органи ДПС з метою з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування, цільового використання пального та спирту етилового проведено фактичну перевірку ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" за адресою: вул. Будівельників, 16, м. Горішні Плавні, Полтавська область за період з 01 січня 2019 року по дату закінчення перевірки у порядку, встановленому Податковим кодексом України /а.с.29-30/.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки № 0011/28/10/РРО/00191282 від 10 серпня 2020 року, в якому зафіксовано порушення вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (із змінами та доповненнями).

На підставі вказаного акта відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2020 року № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 250 000,00 грн. з підстав, передбачених підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та абз.9 ч.2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (із змінами та доповненнями)

Не погодившись з правомірністю вказаних дій та рішення контролюючого органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб`єкта владних повноважень та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (пп. 80.2.1 п. 80.2 ст. 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80);

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80);

- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80);

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 80.2.6 п. 80.2 ст. 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80).

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме спочатку провести податкову перевірку.

Нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 16 лютого 2016 року (справа № 826/12651/14), від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14) та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2018 року (справа № 1570/7146/12), від 24 жовтня 2018 року (справа № 808/1746/15) та від 04 лютого 2019 року (справа № 807/242/14).

При цьому суд не повинен надавати оцінку правомірності спірного рішення, оскільки порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 160/8859/18 та від 30 червня 2019 року у справі № 825/1747/17.

Отже, у разі недотримання вимог проведення податкової перевірки, у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень і порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

Таким чином, порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої, а у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Водночас у постанові від 21лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Судом встановлено, що як підставу для проведення фактичної перевірки ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" у наказі Офісу великих платників податків ДПС від 22 липня 2020 року № 773 "Про проведення фактичної перевірки ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" зазначено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, у відповідності до якого фактична перевірка може бути призначена.

Однак, суд зазначає, що зі змісту наказу не вбачається, яку саме інформацію про порушення платником податків тих вимог законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки, отримав Офіс великих платників податків ДПС, що стала у подальшому підставою для прийняття наказу від 22 липня 2020 року № 773 "Про проведення фактичної перевірки".

Крім того, в спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють; у наказі не відображено у рамках яких заходів Офісом великих платників податків ДПС встановлено невідповідність діяльності товариства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

В судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_1 , головний державний ревізор-інспектор сектору фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями, що безпосередньо проводила перевірку, яка надала покази, відповідно до яких контролюючим органом було проведено "доперевірочний аналіз", в результаті якого були встановлені ризики у діяльності платника податків, що свідчать про можливі порушення вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (із змінами та доповненнями) у частині реалізації пального. А саме, за допомогою аналізу баз даних акцизних накладних встановлено здійснення відпуску пального стороннім організаціям (наприклад ГУ Національної поліції в Полтавській області), що підтверджується доданим реєстром накладних.

Проте, суд вважає необхідним зазначити, що вищезазначені аргументи і докази не знайшли свого відображення в наказі на проведення фактичної перевірки, більш того, не знайшли свого відображення в акті перевірки № 0011/28/10/880/00191282.

Тобто, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього підприємства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення.

На думку суду, для призначення та проведення фактичної перевірки платника податків не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України.

Подібна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 440/2045/18.

Суд не заперечує того факту, що до прав контролюючих органів, відповідно до ст. 20 Податкового кодексу України віднесено отримування безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали (п.п.20.1.3); здійснення контролю за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів (п.п.20.1.10); проведення аналізу та здійснення управління ризиками з метою визначення форм та обсягів податкового контролю (п.п.20.1.42).

У свою чергу, суд зазначає, що реалізація відповідних прав у визначеній сфері щодо призначення та проведення перевірок не є безмежною. Такими правами контролюючий орган наділений законодавчо на постійній основі, однак реалізація таких прав певним чином обмежена законодавством. Тобто, не у будь-якому випадку за наявності компетенції на проведення перевірки, перевірка може бути призначена та проведена.

Більш того, як пояснив в судовому засіданні представник позивача, права, надані ст.. 20 Податкового кодексу України в частині витребування та дослідження первинної документації яка підтверджує вчинення порушень ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" фіскальним органом не реалізовувались. Під час перевірки запитувались документи щодо реєстрації акцизного складу на території комбінату та наявність ліцензії на роздрібну торгівлю паливом.

Суд вважає необхідним зазначити, що суб`єктом владних повноважень не надано доказів, які б підтверджували порушення саме на момент проведення фактичної перевірки суб`єктом господарювання вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (із змінами та доповненнями) у частині реалізації пального. А саме, здійснення з акцизного складу "АЗС", який належить ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" роздрібної торгівлі пальним через паливораздавальні колонки без наявності ліцензії на роздрібну торгівлю пальним.

Посилання контролюючого органу на базу даних акцизних накладних (ЄРАН), відповідно до якої встановлено здійснення відпуску пального стороннім організаціям, що підтверджується акцизними накладними (акцизні накладні вибірково у форматі PDF та витяг з реєстру були надані до суду), суд не бере до уваги, оскільки, як свідчать матеріали справи, вищезазначені документи не були додані до акту перевірки. Вищезазначені документи були надані до суду разом із відзивом на позов. Більш того, суд зазначає, що вищезазначені документи не підтверджують порушення законодавства підприємством саме на момент проведення фактичної перевірки, оскільки перевірка була проведена з 29 липня 2020 року, проте акцизні накладні містять зовсім інші дати (копія реєстру акцизних накладних міститься в матеріалах справи -а.с.74-75) .

Також посилання податкового органу на документи, які були залучені підприємством до заперечень на акт перевірки (договір генпідряду з ТОВ ШБУ № 351 від 14 лютого 2020 року), як на підтвердження факту порушення, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Пунктом 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Враховуючи вищевикладене, контролюючий орган на момент проведення перевірки та складання акту перевірки зобов`язаний встановити наявність або відсутність порушення.

Таким чином, суд не бере до уваги посилання контролюючого органу на документи, які були надані підприємством після закінчення перевірки, як на підтвердження факту порушення підприємством вимог законодавства саме на момент проведення перевірки.

Процедура оформлення матеріалів перевірок визначена наказом ДПА України № 534 від 12 серпня 2008 року "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів перевірок за дотриманням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій".

Відповідно до абз.1, 2, 4, 7 розділу ІІ вищезазначеного Порядку за результатами перевірки складається акт, а у разі відсутності порушення суб`єктами господарювання вимог чинного законодавства - довідка.

Акт перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення (або їх відсутність) вимог чинного законодавства зазначеними суб`єктами.

В акті перевірки має бути чітко викладений зміст порушення з посиланням на законодавчі та нормативно-правові акти, вимоги яких порушено.

До акта перевірки можуть додаватися інформативні додатки у вигляді відомостей або таблиць, в яких згруповані факти однотипних порушень та порушень, що повторюються, пояснень, зауважень або заперечень посадових осіб суб`єкта господарювання щодо виявлених порушень та/або причини ненадання документів, що підтверджують встановлені у ході перевірки порушення. До інформативного належить додаток, що містить дані про попередню перевірку суб`єкта господарювання і є підставою для повторного притягнення до адміністративної відповідальності особи, щодо якої протягом року застосовувались адміністративні стягнення за такі ж порушення.

Таким чином, вищевикладені норми зобов`язують фіскальний орган описувати встановлені порушення чітко, об`єктивно, повно та встановлювати порушення додаючи до акту перевірки документи, які підтверджують порушення.

Суд погоджується з доводами відповідача щодо відсутності обов`язку надавати додатки до акту перевірки, оскільки це є правом контролюючого органу. Проте, суд вважає необхідним зазначити, що за результатами перевірки у разі встановлення порушень складається акт перевірки, який є носієм доказової інформації та повинен містити конкретні факти і докази порушення суб`єктом господарювання вимог закону.

Разом з тим, у акті фактичної перевірки № 0011/28/10/880/00191282 від 10 серпня 2020 року контролюючий орган констатує: "фактичною перевіркою встановлено, що з акцизного складу "АЗС" за адресою: Полтавська обл., м. Горішні Плавні, вул.. Будівельників, 16, який належить ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", в періоді, що перевіряється, здійснювалась роздрібна торгівля пальним через паливно-роздавальні колонки без наявності ліцензії на роздрібну торгівлю пальним".

З вищенаведеного слідує, що відповідач у акті перевірки встановлює факт ведення на ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" роздрібної торгівлі паливом, без посилання на первинну документацію, яка підтверджує дану обставину. В додатках до акту перевірки така документація також відсутня.

На підтвердження даної обставини в судовому засіданні представником відповідача та свідком були надані пояснення, відповідно до яких достатнім складом правопорушення ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (із змінами та доповненнями), а саме: здійснення роздрібної торгівлі паливом без ліцензії, яке стало підставою прийняття спірного ппр, є наявність у позивача зареєстрованого акцизного складу "АЗС" з підземними резервуарами та паливороздавальними колонками.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що, як слідує зі спірного наказу, наказано провести з 29 липня 2020 року фактичну перевірку тривалістю 10 діб ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" за місцем фактичного провадження діяльності за період з 01 січня 2019 року по дату закінчення перевірки.

Аналізуючи положення ст.ст.75, 80 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), це корелюється із правом податкового органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно робочого графіка суб`єкта господарювання.

Однак, перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятись в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

Як свідчить акт перевірки, відповідальність за порушення застосовується за перевіряємий період, тобто з 01 січня 2019 року по 08 серпня 2020 року, проте фактична перевірка призначена 22 липня 2020 року та проведена з 29 липня 2020 року.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги відсутність в наказі Офісу великих платників податків ДПС від 22 липня 2020 року № 773 будь-якого посилання на отриману відповідачем в установленому порядку інформацію про факти, які б свідчили про можливі порушення позивачем законодавства, враховуючи що наведені в наказі підстави проведення перевірки в ході розгляду справи не підтвердилися та не були доведені відповідачем як суб`єктом владних повноважень, а також відповідач при складанні акту фактичної перевірки діяв з порушенням Податкового кодексу України та Порядку № 534, встановлюючи порушення без доказової інформації, суд приходить до висновку, що призначення та проведення фактичної перевірки щодо позивача було здійснено незаконно.

Таким чином, оскільки допущені контролюючим органом порушення вимог закону щодо призначення та проведення фактичної перевірки ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" призводять до відсутності правових наслідків такої, суд приходить до висновку що спірне податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2020 року № є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки вищенаведені мотиви безпосередньо свідчать про неправомірність прийнятого відповідачем рішення та дають самостійні підстави для його скасування, суд не вдається до перевірки інших підстав позову, в тому числі по суті зафіксованого перевіркою порушення вимог податкового законодавства. В цьому контексті суд застосовує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21лютого 2020 року в справі № 826/17123/18.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України) .

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання, що позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3750 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача - Офісу великих платників податків ДПС.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-78, 90, 139, 241-246,

В И Р І Ш И В:

. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Будівельників, 16, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800, ) до Офісу великих платників податків ДПС (вул. Дегтярівська, 11г, м. Київ, 04119, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Офісу великих платників податків ДПС № від 14 вересня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС (вул. Дегтярівська, 11г, м. Київ, 04119, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Будівельників, 16, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 17 березня 2021 року.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова