Справа № 640/10461/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Вінокурової І.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 375 570, 00 грн., винесену заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області Стахівським С.М. від 28.05.2019 № КВ1082/1063/АВ/ТД/ФС-395.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на незаконність та безпідставність проведення позапланової перевірки суб`єкта господарювання, а також відсутністю трудових відносин між особами і ФОП ОСОБА_1 , оскільки між нею та фізичними особами наявні цивільно-правові відносини.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зазначено, що договори між позивачем та фізичними особами були укладені виключно з метою надання послуг та були припинені після надання визначених послуг і підписання актів приймання-передачі наданих послуг, що свідчить про відсутність ознак у діях позивача порушення трудового законодавства.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подавалось, що не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що

22.04.2019 відповідачем сформовано направлення на проведення інспекційного відвідування №1083, серед іншого, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

23.04.2019 Головним управлінням Держпраці у Київській області сформовано вимогу про надання/поновлення документів №1083, якою вимагається у строк до 13 год. 00 хв. 24.04.2019 надати необхідні документи для проведення інспекційного відвідування.

В подальшому, відповідачем складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №1083/1063/НД/АВ від 24.04.2019 (далі - акт).

В акті вказано, що при проведенні інспекційного відвідування фітнес-центру за адресою: АДРЕСА_1 , де проводила підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 було виявлено двох працівників даного закладу: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В термін вказаний у вимозі №1083 від 23.04.2019 підприємцем не було надано в повному об`ємі визначені вимогою документи та пояснення. Зважаючи на вищевикладене термін проведення інспекційного відвідування призупиняється.

Надалі, Головним управлінням Держпраці у Київській області повторно сформовано вимогу про надання/поновлення документів №1083 від 24.04.2019 року, якою вимагається у строк до 12 год. 00 хв. 07.05.2019 надати необхідні документи для проведення інспекційного відвідування.

08.05.2019 Головним управлінням Держпраці у Київській області складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №КВ1082/1063/АВ (далі - акт інспекційного відвідування).

В розділі II акту інспектування зазначено про наступні обставини: «У ході інспекційного відвідування встановлено наступне. Відповідно до штатного розкладу, від 19.07.2018 штатна кількість працівників на підприємстві становить 2 особи.

Розмір заробітної плати працівників за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не менший за розмір мінімальної заробітної плати.

Під час проведення інспекційного відвідування фітнес центру за адресою АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 було відібрано пояснення працівників підприємства ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . В порушення вимог ч. 1 ст.21, ч. З ст. 24 КЗпП України підприємством не було заключено з працівниками трудові договори, натомість було укладено цивільно-правові договори, які мають ознаки трудових.

У ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 було надано «Договори про надання послуг» № 12/04-1, № 12/04-2, № 12/04-3, від 12.04.2019.

Крім того при проведенні інспекційного відвідування ОСОБА_1 , від працівників підприємства ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були отримано письмові пояснення, щодо дотримання законодавства про працю, які не відповідають інформації зазначеної в Договорах. Згідно інформації наданої працівниками з`ясовано, що процес організації діяльності в фітнес центрі регулюється із ознаками трудових відносин, а саме зазначена тривалість роботи працівників підприємстві, тривалість робочого дня, графік роботи та інформація про ознайомлення з інструктажем з питань охорони праці внутрішнього трудового розпорядку…».

З урахуванням вказаного, Головним управлінням Держпраці у Київській області зроблено висновок про порушення ФОП ОСОБА_1 частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України №413, частини 1 статті 23 Кодексу законів про працю України.

В подальшому, враховуючи висновки акту інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці у Київській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.05.2019 року №КВ1082/1063/АВ/ТД/ФС-395, якою накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 375570,00 грн..

Вважаючи постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що в матеріалах справи наявні пояснення від працівників ФОП ОСОБА_1 : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , з чого вбачається, що процес організації діяльності в фітнес центрі регулюється із ознаками трудових відносин, а саме зазначена, тривалість роботи працівників на підприємстві, тривалість робочого дня, графік роботи та інформація про ознайомлення з інструктажем з питань охорони праці правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

Перелік підстав для здійснення позапланового заходу (позапланової перевірки) визначено в частиною першою статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до якої підставами для здійснення позапланових заходів, зокрема, є: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 7 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Підпунктом 3 пункту 5 Порядку №295 встановлено, що інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у даній справі є наявність ознак трудових правовідносин між позивачем та громадянами: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини третьої статті 1 статті Закону України «Про охорону праці» працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

За змістом статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно із статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 Цивільного кодексу України).

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Аналіз наведених норм, дає підстави для висновку, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

В свою чергу, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.

При співставленні трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18.

Так, позивачем надано до суду договори про надання послуг №12/04-1 від 12.04.2019, №12/04-2 від 12.04.2019, №12/04-3 від 12.04.2019 (далі - договори), з яких вбачається, що виконавці здійснювали наступні послуги: прийняття внутрішньої кореспонденції, консультування відвідувачів залу, збереження залу в належному стані.

Пунктом 1.1. договорів визначено перелік робіт, а саме прийняття внутрішньої кореспонденції, консультування відвідувачів залу, збереження залу в належному стані, при цьому відсутнє кількісне вираження даних робіт, що свідчить про формальний характер даного договору.

Підпунктом 3.1 пункту 3 договорів встановлено, що вартість робіт складає: за надання передбачених Договором послуг Замовник виплачує Виконавцю 3200,00 грн., за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб, військового збору та інших податків.

Розділом 1.2. Договорів визначено, що виконавець надає свої послуги в спортивному залі, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Воздвиженська, 38.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 договорів вбачається, що послуги надаються згідно з індивідуального графіку, який узгоджується з Замовником.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, громадяни: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виконували не індивідуально визначену роботу, передбачену договорами про надання послуг.

Натомість, функції, які виконували такі особи за вказаними договорами, не є самостійними, а здійснювались в межах процесу організації діяльності фітнес центру, що є ознакою трудових відносин, а саме: діяльність працівників залежала від тривалості їх роботи на підприємстві, робочого дня та графіку, інформації про ознайомлення з інструктажем з питань охорони праці правилами внутрішнього трудового розпорядку, що також узгоджується із наявними в матеріалах справи поясненнями працівників ФОП ОСОБА_1 : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Також, у договорах про надання послуг не зазначено, який результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, що вказує на наявність трудових відносини між позивачем та вищевказаними особами.

Біль того, відповідно до №12/04-3 від 12.04.2019 Виконавець зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату послуги адміністратора залу, однак, як вбачається з акту надання послуг за договором №12/04-3 від 12.04.2019, Виконавець - ОСОБА_2 в період з 12.04.2019 по 30.04.2019 надавав послуги масажиста, втім: приймав кореспонденцію, консультував відвідувачів залу та утримував зал в належному стані.

На думку колегії суддів, наведене свідчить про виконання, зокрема, ОСОБА_2 , певних функцій за конкретною посадою, а не індивідуально-визначеної роботи, передбаченої навичками та вміннями найманої особи.

Колегія суддів зауважує, що дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору перешкоджають реалізації права фізичної особи на працю, гарантованого Конституцією України та КЗпП України, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, права на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки тощо.

Згідно з частиною другою статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі №1840/2507/18, від 02 липня 2020 року у справі № 809/164/17, а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП, виявлених відповідачем, при проведенні перевірки позивача, оформленої актом та постановою від 28.05.2019 № КВ1082/1063/АВ/ТД/ФС-395, відтак, Головним управлінням Держпраці у Київській області у відповідності до частини другої статті 265 КЗпП України застосовано до ФОП ОСОБА_1 штраф на суму 375 570, 00 грн, що відповідає положенням трудового законодавства та спростовує доводи апеляційної скарги щодо протиправності дій відповідача та помилковості висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко