Справа № 240/18113/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Житомир справа № 240/18113/20

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у затвердженні висновку про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті)), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850;

- зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС України в Житомирській області повторно надіслати висновок та надані ним документи до Міністерства внутрішніх справ України, для вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути надіслані ліквідаційною комісією УМВС України в Житомирській області висновок та додані документи та прийняти рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що проходив службу в органах внутрішніх справ та під час первинного огляду медико-соціальною експертною комісією йому встановлено 25% втрати працездатності, а вже під час повторного огляду йому з 08.08.2017 встановлено третю групу інвалідності довічно та з 16.07.2018 - 2 групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходження служби в органах внутрішніх справ.

Відмічає, що з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності звернувся до УМВС України в Житомирській області із відповідною заявою до якої додав необхідні докази, яка у свою чергу направила документи до Міністерства внутрішніх справ для вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, однак Департаментом фінансово-облікової політики МВС України повернуто документи без прийняття рішення, з підстав перевищення передбаченого Порядком дворічного терміну між встановленим відсотком втрати працездатності та інвалідністю.

Вважаючи, що його заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги належним чином не розглянуто, звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позов.

15.01.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов №12/6-134 від 11.01.2021, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.55-56).

В обґрунтування заперечень вказала, що оскільки після первинного огляду МСЕК (11.10.2004) до повторного огляду МСЕК (08.08.2017) пройшло більше 2 років, тому правові підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови № 850 від 21.10.2015 відсутні. Представник відповідача вважає, що повертаючи матеріали щодо призначення грошової допомоги ОСОБА_1 без прийняття рішення Міністерство внутрішніх справ діяло у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

15.01.2021 до суду надійшов відзив ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ в Житомирській області №26/26-2021 від 14.01.2021 (а.с.59-65), в якому представник Управління просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку із тим, що ліквідаційною комісією не приймалося рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 1982 по 2003 рік та на даний час перебуває на обліку в Пенсійному фонді України.

Під час первинного огляду медико-соціальною експертною комісією, 11.04.2004 позивачу встановлено 25% втирати працездатності, у зв`язку із чим виплачено страхову суму у розмірі 2000 грн.

Під час повторного огляду МСЕК 08.08.2017 позивачу була встановлена довічно третя група інвалідності в зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку із чим, складена довідка серії 12ААА № 782777 (а.с.9).

У подальшому, ОСОБА_1 з 16.07.2018 медико-соціальною експертною комісією була встановлена безстрокова друга група інвалідності в зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, про що свідчить довідка серії 12ААБ № 101121 (а.с.7).

У зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності встановленої в зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх спраа, позивач звернувся із заявою до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області щодо виплати одноразової грошової допомоги від.

Листом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №510лк/29/105/05-2020 від 16.04.2020 повідомило позивачу, що в наданих позивачем документах, які стосуються медичних питань щодо отримання одноразової грошової допомоги відсутня постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, і діагнози зазначені в свідоцтві про хворобу і виписці з акта огляду МСЕК не співпадають. Крім того, повідомлено, що позивачем не дотримано п.4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 (далі - Порядок №850), що у свою чергу унеможливлює затвердження Міністерством висновку про призначення одноразової грошової допомоги.

Позивач вважаючи протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у затвердженні висновку про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, тобто до 07.11.2015, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-XII та Порядком №850.

Відповідно до статті 23 Закону №565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Порядком № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" й, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Як свідчать матеріали справи, головною підставою відмови у затвердженні висновку слугувало не дотримання позивачем положень п.4 Порядку №850.

Втім, аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що Законом №565-ХІІ не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850.

При цьому, вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Разом з тим, вказані положення Порядку не містять жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Таким чином, вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 12.09.2019 у справі №823/194/16.

Верховний Суд у аналогічних справах неодноразово висловлював правову позицію щодо того, що суб`єкт влади повинен чітко зазначати саме ту підставу відмови, яка передбачена п.14 Порядку №850.

З огляду на викладене, п.4 Порядку №850, застосований відповідачем, не обмежує право і не позбавляє позивача можливості отримати допомогу у зв`язку із встановлення йому вищої групи інвалідності, оскільки визначає лише особливості виплати суми такої допомоги залежно від настання тої чи іншої події та часу звернення. Зазначена правова позиція також неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 28.02.2019 у справі № 816/1699/18, постанові від 01.08.2018 у справі № 750/5060/17.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Як передбачає ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій та з метою відновлення прав та інтересів позивача, для ефективного захисту прав позивача за захистом яких останній звернувся, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що при повторному розгляді заяви позивача, відповідач не може посилатись на підстави відмови, яким суд вже надав правову оцінку, визнавши їх протиправними.

Зважаючи на відсутність документів на підтвердження судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, Мсп601,Центральна Частина Києва, Київ,01601. РНОКПП/), ліквідаційної комісії Управління МВС України в Житомирській області (вул. Старий бульвар, 5/37, м.Житомир. РНОКПП/) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у затвердженні висновку про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті)), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.

Зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС України в Житомирській області повторно надіслати висновок та надані ОСОБА_1 документи до Міністерства внутрішніх справ України, для вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути надіслані ліквідаційною комісією УМВС України в Житомирській області висновок та додані документи та прийняти щодо ОСОБА_1 рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст рішення складено:16.03.2021.