Справа № 640/21832/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Массімо Дутті Україна» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Массімо Дутті Україна» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Массімо Дутті Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) розрахунку коригування кількісних і вартісних показників №1 від 23.10.2018 до податкової накладної №52 від 29.10.2010 та податкової накладної №52 від 29.10.2010 та зобов`язання відповідача зареєструвати в ЄРПН розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1 від 23.10.2018 до податкової накладної №52 від 29.10.2010 та податкову накладну №52 від 29.10.2010.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на те, що розрахунок коригування податкової накладної, відомості якої не внесено до Реєстру, реєструються після реєстрації такої накладної незалежно від дати її складання.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 2010 року позивач склав податкову накладну №52, в якій визначив умовний продаж товарів на загальну суму 7536647,94 грн., у т.ч. збільшив суму податкових зобов`язань з ПДВ на 1507329,59 грн.

Податкова накладна складена у зв`язку з анулюванням реєстрації позивача платником ПДВ та на виконання вимог пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7, п. 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», чинного на той час, на суму товарних залишків або основних фондів, стосовно яких був нарахований податковий кредит у минулих або поточному податкових періодах. Податкова накладна відображена у податковій декларації з ПДВ за жовтень 2010р.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 06.04.2016 у справі №2а-17050/10/2670 задоволено позов «Массімо Дутті Україна» і, серед іншого, скасовано рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва, оформлене актом про анулювання реєстрації платника ПДВ №345/15-7 від 29.10.2010.

На підставі вказаної постанови Вищого адміністративного суду України та заяви позивача від 05.07.2016 №05-07/16 відповідачем відновлено реєстрацію позивача платником ПДВ, починаючи з 15.01.2008.

У жовтні 2018 року позивач склав розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1 від 23.10.2018 до податкової накладної від 29.10.2010 №52, в якому зменшив обсяг поставки на 75366047,94 грн., у т.ч. зменшив суму податкових зобов`язань з ПДВ на 1507329,59 грн. Причина коригування - «Повернення товару або авансових платежів».

Позивач склав за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за №137/28267 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.02.2017 №276), податкову накладну від 29.10.2010 №52.

Позивачем направлено в ЄРПН вказані податкову накладну і розрахунок коригування до неї, однак згідно з копіями квитанцій №1 від 23.10.2018 вищевказані документи не були прийняті з таких причин:

- щодо податкової накладної: порушено вимоги п. 46.1 ст. 46, ст. 102 ПК України, а саме звітність за жовтень 2010 року вже не приймається;

- щодо розрахунку коригування: - покупець не був платником ПДВ на дату виписки податкової накладної; - порушено вимоги ст. 102 ПК України та п. 6 Порядку ведення Єдино-го реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, а саме дата складання податкової накладної не може бути меншою ніж 1095 календарних днів від дати складення розрахунку коригування.

Вважаючи зазначену відмову податкового органу протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що податкова накладна №52 складена 29.10.2010 і на час її складення податкове законодавство не передбачало її реєстрації. При цьому положення п. 11 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки цей Кодекс не набрав чинності станом на 29.10.2010. Крім того, станом на 29.10.2010 позивач не був платником ПДВ.

Колегія суддів суддів не погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції з оглядну на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.192.1 ст. 192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Згідно з пп.192.1.1 п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Так, у жовтні 2018 року позивач склав розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1 від 23.10.2018 до податкової накладної від 29.10.2010 №52, в якому зменшив обсяг поставки на 75366047,94 грн., у т.ч. зменшив суму податкових зобов`язань з ПДВ на 1507329,59 грн. Причина коригування - «Повернення товару або авансових платежів».

За приписом п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.14.1.60 ст.14 Податкового кодексу України Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Пунктом 201.1 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

За приписом п.3 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №1246, якщо продавець складає розрахунок коригування до податкової накладної, що підлягає реєстрації, до Реєстру в обов`язковому порядку вносяться також відомості до податкової накладної, що містяться у такому розрахунку.

У разі коли продавець складає розрахунок коригування до податкової накладної, що не підлягає реєстрації, у зв`язку з чим загальна сума податку за операцією з постачання товарів (послуг) досягає обсягу, визначеного пунктом 11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, до Реєстру в обов`язковому порядку вносяться відомості, що містяться у такому розрахунку.

Розрахунок коригування податкової накладної, відомості якої не внесено до Реєстру, реєструються після реєстрації такої накладної незалежно від дати її складання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач склав за формою, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за №137/28267 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.02.2017 №276), податкову накладну від 29.10.2010 №52.

Позивачем направлено в ЄРПН вказані податкову накладну і розрахунок коригування до неї, однак згідно з копіями квитанцій №1 від 23.10.2018 вищевказані документи не були прийняті з таких причин:

- щодо податкової накладної: порушено вимог п. 46.1 ст. 46, ст. 102 ПК України, а саме звітність за жовтень 2010 року вже не приймається;

- щодо розрахунку коригування: - покупець не був платником ПДВ на дату виписки податкової накладної; - порушено вимоги ст. 102 ПК України та п. 6 Порядку ведення Єдино-го реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, а саме дата складання податкової накладної не може бути меншою ніж 1095 календарних днів від дати складення розрахунку коригування.

Податковим кодексом України встановлений вичерпний перелік обставин, за яких податкові накладні та/або розрахунки коригувань не приймаються до Єдиного реєстру податкових накладних, при цьому вказаний перелік не містить обставин для відмови у прийнятті податкових накладних, визначених податковим органом при відмові позивачу у прийнятті зазначених податкових накладних та неприйняття розрахунків коригувань суперечать нормам діючого законодавства України.

Дійсно, згідно з п. 102.5 ст.102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Зазначена норма регулює строки давнини у двох випадках - подання платником податку заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або заяви про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, в останньому випадку строк 1095 днів починає обліковуватися від дня, наступного за днем отримання права на таке відшкодування. Для застосування цієї норми встановленню підлягає дата виникнення права на відшкодування податку.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то за приписами п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу Українии: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

З наведених норм вбачається, що право на отримання бюджетного відшкодування виникає не раніше виникнення від`ємного значення ПДВ за результатами обрахування різниці між значеннями податкових зобов`язань та податкового кредиту звітного податкового періоду.

Так, 29 жовтня 2010 року позивач склав податкову накладну №52, в якій визначив умовний продаж товарів на загальну суму 7536647,94 грн., у т.ч. збільшив суму податкових зобов`язань з ПДВ на 1507329,59 грн.

Податкова накладна складена у зв`язку з анулюванням реєстрації позивача платником ПДВ та на виконання вимог пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7, п. 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», чинного на той час, на суму товарних залишків або основних фондів, стосовно яких був нарахований податковий кредит у минулих або поточному податкових періодах. Податкова накладна відображена у податковій декларації з ПДВ за жовтень 2010р.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 06.04.2016 у справі №2а-17050/10/2670 задоволено позов «Массімо Дутті Україна» і, серед іншого, скасовано рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва, оформлене актом про анулювання реєстрації платника ПДВ №345/15-7 від 29.10.2010.

На підставі вказаної постанови Вищого адміністративного суду України та заяви позивача від 05.07.2016 №05-07/16 відповідачем відновлено реєстрацію позивача платником ПДВ, починаючи з 15.01.2008.

Відтак, саме від дати відновлення реєстрації позивача платником ПДВ, а не від дати виникнення податкових зобов`язань, які коригуються, починається відлік строку на подання заяви про відшкодування ПДВ.

Щодо висновку суду першої інстанції, що податкова накладна №52 складена 29.10.2010 і на час її складення податкове законодавство не передбачало її реєстрації, при цьому, положення п. 11 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки цей Кодекс не набрав чинності станом на 29.10.2010. Крім того, станом на 29.10.2010 позивач не був платником ПДВ, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Податковий кодекс України не містить норм, які б передбачали обмеження у часі з огляду на час проведення попередньої оплати, а саме Податковий кодекс України не обмежує позивача провести відповідне коригування сум податкових зобов`язань за результатами податкового періоду та надіслання отримувачу розрахунку коригування ПДВ, а також відображення у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом, результатів перерахунку податкових зобов`язань і податкового кредиту.

Згідно з вимогами п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст.4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на принципах, зокрема, презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до п. 56.21. ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Колегія суддів також приймає доводи апелянта, що в період з 29.10.2010 року по 05.04.2016 року останній був позбавлений права на коригування податкових зобов`язань з ПДВ з огляду на розгляд справи № 2а-17050/10/2670 за участю позивача.

З урахуванням викладеного, Державною фіскальною службою України всупереч вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено та не надано належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для відмови у прийнятті для реєстрації у Єдиному реєстрі податкової накладної №52 від 29.10.2010 та розрахунку коригування кількісних і вартісних показників №1 від 23.10.2018 до податкової накладної №52 від 29.10.2010, що є наслідком визнання протиправною такої бездіяльності та зобов`язанням податкового органу відповідача зареєструвати в ЄРПН розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1 від 23.10.2018 до податкової накладної №52 від 29.10.2010 та податкову накладну №52 від 29.10.2010.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 229, 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Массімо Дутті Україна» - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Массімо Дутті Україна» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо відмови у реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування кількісних і вартісних показників №1 від 23.10.2018 до податкової накладної №52 від 29.10.2010 та податкової накладної №52 від 29.10.2010.

Зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в ЄРПН розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1 від 23.10.2018 до податкової накладної №52 від 29.10.2010 та податкову накладну №52 від 29.10.2010.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.