Справа № 620/40/21
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року Чернігів Справа № 620/40/21

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Лобана Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (учасників) справи адміністративну справу за позовом фермерського господарства "Полісся" до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство "Полісся" звернулось до адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 21 грудня 2020 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено за результатами проведеної перевірки, під час якої встановлено факт порушення щодо зберігання пального без ліцензії. Вважає, що підприємством не було вчинено податкового правопорушення, оскільки придбане та отримане у серпні-вересні поточного року дизельне пальне ФГ «Полісся» повністю використало для роботи власної техніки під час проведення польових робіт зі збору врожаїв і проведення посівів озимих культур, адже через недостатність придбаного у серпні-вересні пального для завершення робіт ФГ «Полісся» придбало у ПП «Торговий дім «Фонтекс-Агро» у жовтні поточного року ще дизельного пального, залишки якого зберігаються і на даний час за адресою: вул. Пана Коробки, буд. 20, с. Мрин, Носівського району Чернігівської області, згідно ліцензії № 2000688 від 15 вересня 2020 року. Крім того, позивач зазначає, що за отриманням ліцензії на зберігання дизельного пального за адресою: вул. Пана Коробки, буд. 20, с. Мрин Носівського району Чернігівської області , звернувся ще 4 серпня 2020 року, сплатив на користь ДО, УДКСУ у Носівському районі 780 (сімсот вісімдесят) гривень за платіжним дорученням № 16. При цьому, враховуючи карантинні обмеження, документи на оформлення зазначеної ліцензії були подані до ГУ ДПС у Чернігівській області через скриньку для подання документів. Отже, затримка у оформленні необхідної ліцензії не залежала від волі і зусиль ФГ «Полісся», а була допущена саме з боку ГУ ДПС у Чернігівській області, що спростовує результати проведеної його спеціалістами перевірки у період з 18 до 26 листопада 2020 року та підтверджує відсутність у діяннях ФГ «Полісся» складу інкримінованого правопорушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та палива».

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 суддею Лобаном Д.В. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що в ході проведення фактичної перевірки було встановлено, що позивачу було відвантажено пальне, але за місцем відвантаження відсутня ліцензія на право зберігання пального, у зв`язку з чим позивачем допущено порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме зберігання пального без отримання ліцензії на право зберігання пального. Зазначає, що надані позивачем докази не спростовують виявлене правопорушення.

09.02.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримано, позивач наполягає на їх задоволенні з підстав, викладених у позові.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на нього та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Працівниками Головного управління ДПС у Чернігівській області, а саме головним державним ревізором-інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Демиденком Олександром Михайловичем та головним державним ревізором-інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Товстолісом Василем Олександровичем, на підставі наказу від 13.11.2020 №1734-А «Про проведення фактичної перевірки» та направлень від 13.11.2020 № 286 та № 287 відповідно, була проведена у період з 18.11.2020 по 26.11.2020 фактична перевірка ФГ «Полісся» (), що знаходиться за адресою: Носівський район, с. Мрин, вул. Пана Коробки, 20.

У ході проведення фактичної перевірки ФГ «Полісся», встановлено наступне.

Згідно акцизних накладних від 03.08.2020 № 12712 та від 14.09.2020 № 15842 (постачальник ПП "ТОРГОВИЙ ДІМ "ФОНТЕКС-АГРО" ()) ФГ «Полісся» отримувало дизельне паливо за адресою: Носівський район, с. Мрин, вул. Пана Коробки, 20 в обсязі відповідно 5163,82 л та 5157,63 л, загальний обсяг отриманого палива становив 10321,45 л.

За результатами перевірки та на підставі наявної інформації щодо акцизних накладних та пояснення директора ФГ «Полісся» Бойко А.М. , наданого в ході перевірки було зроблено висновок, що ФГ «Полісся» порушено ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (зі змінами та доповненнями), зберігання пального без отримання ліцензії на право зберігання пального, а саме, в перевіряємому періоді з 03.08.2020 по 15.09.2020 ФГ «Полісся» була відсутня ліцензія на право зберігання палива, відповідальність за зазначене порушення передбачена ст. 17 зазначеного Закону у вигляді штрафної (фінансової) санкції в розмірі 500 000 грн.

За результатом фактичної перевірки було складено акт від 26.11.2020 №1208/25/15/РРО/21409259, на підставі якого до ФГ «Полісся» () було застосовано штрафні (фінансові) санкції та винесено податкове повідомлення-рішення від 21.12.2020 № .

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-BP, в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 481/95-BP).

Абзацом п`ятдесят другим статті 1 Закону № 481/95-BP визначено, що місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Згідно частини першої статті 15 Закону № 481/95-BP оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Частиною восьмою статті 15 Закону № 481/95-BP передбачено, що суб`єкт господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років (частина десята статті 15 Закону № 481/95-BP).

Разом з тим, згідно частин тридцять дев`ять-сорок два статті 15 Закону № 481/95-BP для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

З аналізу вищезазначених положень законодавства випливає висновок, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Зазначене вбачається як з визначення термінів «місце зберігання пального», «зберігання пального», так і з переліку документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального, адже надати такий перелік документів для пересувних ємностей та транспортних засобів неможливо, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території).

Частинами першою-третьою статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Так, до суду на підтвердження придбання пального ФГ «Полісся» у ПП «Торговий дім «Фонтекс-Агро» було надано договір № ДГ-0000409 від 11 березня 2020 року.

Фактичне отримання дизельного пального підтверджується видатковою накладною № РН-0008292 від 3 серпня 2020 року та товарно- транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № , видатковою накладною № РН-0010421 від 14 вересня 2020 року та товарно- транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № , видатковою накладною № РН-0012804 від 21 жовтня 2020 року (додаток) та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № , які наявні у матеріалах справи.

При цьому придбане та отримане у серпні-вересні поточного року дизельне пальне ФГ «Полісся» повністю використало для роботи власної техніки під час проведення польових робіт зі збору врожаїв і проведення посівів озимих культур.

Для завершення польових робіт ФГ «Полісся» придбало у ПП «Торговий дім «Фонтекс-Агро» у жовтні 2020 року дизельне пальне, залишки якого зберігаються і на даний час за адресою: вул. Пана Коробки, буд. 20, с. Мрин, Носівського району Чернігівської області, згідно ліцензії № 2000688 від 15 вересня 2020 року.

Крім того, матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем той факт, що ФГ «Полісся» за отриманням ліцензії на зберігання дизельного пального за адресою: вул. Пана Коробки, буд. 20, с. Мрин Носівського району Чернігівської області, звернулося ще 4 серпня 2020 року. Для отримання такої ліцензії воно того ж дня сплатило на користь ДО, УДКСУ у Носівському районі 780 (сімсот вісімдесят) гривень за платіжним дорученням № 16, документи на оформлення зазначеної ліцензії були подані до ГУ ДПС у Чернігівській області через скриньку для подання документів, що підтверджується наявними матеріалами справи.

При цьому, враховуючи карантинні обмеження, виникла затримка у оформленні необхідної ліцензії на зберігання пального ФГ «Полісся».

Вказана затримка допущена саме з боку ГУ ДПС у Чернігівській області, що спростовує результати проведеної його спеціалістами перевірки у період з 18 до 26 листопада 2020 року та підтверджує відсутність у діяннях ФГ «Полісся» складу інкримінованого правопорушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та палива».

Судом встановлено та матеріалами справі підтверджено, що позивач був позбавлений можливості вчасно отримати ліцензію на право зберігання дизельного пального. Зазначений факт взагалі не заперечується відповідачем.

Відповідно до статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Враховуючи факт своєчасного вчинення дій щодо отримати ліцензію на право зберігання дизельного пального, про що свідчать матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність вини у інкримінованому позивачу правопорушенні, визначеного ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та палива».

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постановах від 17 липня 2020 року (справа № 826/11107/17, справа №821/1165/16), від 21 вересня 2020 року (справа № 520/4288/20).

В розумінні частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, згідно частини першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом частини першої статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши надані докази, суд доходить до переконання про те, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не забезпечив дотримання частини другої статті 19 Конституції України, позаяк не надав суду доказів, які б підтверджували викладені в акті перевірки висновки щодо здійснення зберігання позивачем пального без наявності відповідної ліцензії за адресою: вул. Пана Коробки, буд. 20, с. Мрин Носівського району Чернігівської області, взагалі не з`ясував обставин фізичного зберігання позивачем пального у спірних правовідносинах, з врахуванням напрямків господарської діяльності підприємства і наявної у користуванні позивача техніки та допустив помилкове ототожнення господарської операції з придбання пального із фізичним зберіганням пального.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» місце зберігання пального місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування. Зберігання пального діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Вказаний Закон не містить вказівки на те, що пальне повинно зберігатися виключно у стаціонарних ємностях для зберігання пального; не визначає граничний об`єм пального чи обмежень по строку, з якого починається "зберігання пального"; саме по собі зберігання пального не є підставою для реєстрації акцизного складу, оскільки вимагає певного обсягу пального.

Крім того, у індивідуальній податковій консультації, наданій Державною фіскальною службою України від 15.08.2019 № 3814/6/99-99-12-02-02-15/ІПК, зазначено, що у розумінні Закону №481 суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію лише для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях, вказана податкова консультація не скасована.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що в податковому повідомленні-рішенні від 21 грудня 2020 року № в графах «посилання на пункт та статтю законодавчого акта, порушення якого встановлено», «посилання на пункт та статтю законодавчого акта, який є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності» наявні посилання лише на статті 15 та 17 Закону відповідно, без зазначення конкретних частин, пунктів чи абзаців вказаних статей, що не дає можливості встановити чітку норму законодавства, порушення якої зафіксовано відповідачем та чітку норму законодавства, яка стала підставою для застосування штрафних (фінансових санкцій).

Суд наголошує, що акт перевірки також не містить посилання на конкретну норму статті 15 Закону, порушення якої встановлено відповідачем, враховуючи, що сама стаття містить значну кількість вимог до імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального.

Стаття 17 Закону, в свою чергу, також містить значну кількість підстав для застосування фінансових санкцій у вигляді штрафів в залежності від виявленого правопорушення.

Крім того, суд зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, суд, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 21 грудня 2020 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов фермерського господарства "Полісся" необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь фермерського господарства "Полісся" підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 7500,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 21 грудня 2020 року № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь фермерського господарства "Полісся" судовий збір в розмірі 7500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: фермерське господарство "Полісся" (вул. Пана Коробки, буд. 20, с. Мрин, Носівський район, Чернігівська область, 17113, код ЄДРПОУ - 21409259).

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 43143966).

Повний текст рішення виготовлено 15 березня 2021 року.

Суддя Д.В. Лобан