Справа № 640/11919/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Каракашьян С.К., Смолій І.В.,
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Лащевської Д.О.,

За участю представника відповідача: Шокуна О.В.,

Представника третьої особи: Куценко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Полого-Вергунівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року у справі за позовом Полого-Вергунівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області до Кабінету Міністрів України, третя особа: Київська обласна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В :

Полого-Вергунівська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа: Київська обласна державна адміністрація, в якому просила: визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Київської області» від 20.05.2020 № 600-р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року позов залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заява про залишення позовної заяви без розгляду може бути подана лише до розгляду справи по суті, у той час як суд першої інстанції 23.12.2020 вже перейшов до розгляду справи.

У даному випадку, позивач є юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному реєстрі юридичних осіб відповідно до вимог закону.

Згідно із статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути відповідачем або позивачем у судах загальної юрисдикції, та зокрема наділений повноваженнями звертатись до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень та забезпечення функцій місцевого самоврядування.

Зазначений закон, на думку апелянта, не містить обмежень прав сільської ради на реалізацію положень, визначених статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Вказані обставини, як зазначає апелянт, підтверджуються також практикою Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутись до адміністративного суду у випадках, визначених Констиуцією та законами України.

У даному випадку, ні Конституція україни, ні закони України не наділяють сільські, селищні, міські ради повноваженнями звертатись до суду з позовом до Кабінету Міністрів України про оскарження його повноважень.

Відтак, наявні пілстави для визнання позивача - Полого-Вергунівської сільської ради особою, що не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки предметом оскарження в рамках даного спору є акт центрального органу виконавчої влади, даний позов мав бути поданий Виконавчим органом Полого-Вергунівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, а не Полого-Вергунівською сільською радою, тому наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 1 частини першої статті 240 КАС України.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Отже, можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду адміністративної юрисдикції має бути пов`язана з виконанням ним владних управлінських функцій у межах повноважень та за умови, що право на таке звернення прямо передбачене законом.

Правові основи організації та діяльності органів місцевого самоврядування визначені Конституцією України та Законом України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні».

У силу вимог статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами підпункту 4 пункту «а» частини першої статті 38 вказаного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, звернення до суду про визнання незаконними актів органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальної громади, а також повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Пунктом 30 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання: прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів.

Відповідно до частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що питання звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади може бути вирішено на пленарних засіданнях відповідної ради, у той час як до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо звернення до суду про визнання незаконними актів органів виконавчої влади.

У даному випадку, виконавчий комітет Полого-Вергунівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та Полого-Вергунівська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області є окремими суб`єктами владних повноважень із окремими функціями, повноваженнями, порядком утворення та прийняття рішень.

Згідно статті 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

При цьому, пунктом 1 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

З матеріалів справи вбачається, що з даним позовом щодо оскарження розпорядження Кабінету Міністрів України до суду звернулась саме Полого-Вергунівська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Приймаючи рішення про залишення без розгляду вказаної позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки предметом оскарження в рамках даного спору є акт центрального органу виконавчої влади, тому даний позов мав бути поданий саме Виконавчим органом Полого-Вергунівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, а не Полого-Вергунівською сільською радою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Великою Палатою Верховного Суду та Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду вже неодноразово висловлювалась позиція стосовно права органу місцевого самоврядування на звернення до адміністративного суду з позовом до іншого органу місцевого самоврядування або органу державної влади, іншого суб`єкта публічно-владних повноважень щодо оскарження їх рішень, дій або бездіяльності з метою захисту прав та інтересів відповідної територіальної громади чи належного виконання своїх функцій.

У даному випадку у разі порушення прав та інтересів територіальної громади, з врахуванням положень зокрема Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», остання має право на звернення до суду.

Втім, у матеріалах справи відсутні докази делегування функції представництва інтересів відповідної територіальної громади Полого-Вергунівській сільській раді на звернення до суду саме з даним позовом до Кабінету Міністрів України.

При цьому, як вірно відзначено судом першої інстанції, Полого-Вергунівською сільською радою не було здійснено заміну позивача, в рамках реалізації такої можливості у відповідності до статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, на пропозиції суду першої інстанції.

Так, підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини першої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (частина сьома статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що залишення в даному випадку позовної заяви без розгляду на підставі пункту 1 частини першої статті 240 КАС України є законним.

Наведена апелянтом судова практика колегією суддів не приймається до уваги, з огляду на відмінність спірних правовідносин, які є предметами таких справ.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Згідно частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Полого-Вергунівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук