Справа № 380/11453/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі відповідач), в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) №63284412 від 16.11.2020 ВП №63644374.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору є фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. Станом на 16.11.2020 у державного виконавця ОСОБА_2 не було правових підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 10000,00 грн. у ВП №63284412, оскільки вона ж була свідком того, як стягувач не давав боржнику забрати речі з земельної ділянки та садового будинку.

Ухвалою суду від 09.12.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю.

Відповідач проти позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві /арк.спр.65-67/. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №442/328/19 виданого 09.10.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні садовим будинком, що знаходиться на АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 0,0922, що знаходиться на АДРЕСА_1 . У постанові зазначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів. 28.10.2020 державним виконавцем здійснено перевірку виконання рішення боржником та встановлено, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_3 у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0922, що знаходиться на АДРЕСА_1 , про що складено Акт. Під час наступної перевірки вищезазначеного виконавчого документа 12.11.2020 встановлено зі слів боржника ОСОБА_1 , що майна на території земельної ділянки і в будинку немає. Боржник не чинить перешкод у користуванні та розпорядженні відповідними об`єктами, а отже, рішення суду виконано в повному обсязі, про що складено Акт.

Тому, 16.11.2020 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, а п. 2 цієї постанови виділено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №63284412 від 16.11.2020 у окреме виконавче провадження, яка виконується в порядку, встановленому Законом. Підстав для не стягнення виконавчого збору немає.

У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Позивач у судові засідання призначені на 24.02.2021 та 17.03.2020 не з`явилася, участь уповноваженого представника не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавала.

Відповідно до приписів ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Тому, суд з врахуванням позиції представника відповідача щодо розгляду справи у письмовому провадженні, проти чого застережень не висловлено, враховуючи приписи ст. 205, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Суд заслухав пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, з`ясував підстави позову, фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідив докази, долучені до матеріалів справи, та, -

в с т а н о в и в :

Постановою державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 13.10.2020 ВП №63284412 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №442/328/19 виданого 09.10.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні садовим будинком, що знаходиться на АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 0,0922, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів /арк.спр.71/.

Державним виконавцем, за участю понятих, здійснено перевірку виконання виконавчого листа, про що складено Акт державного виконавця від 28.10.2020. Актом встановлено, що при перевірці виконання вищезазначеного виконавчого документа, за адресою АДРЕСА_2 в садівничому товаристві «Здоров`я» встановлено, що будинок за цією адресою не належить ОСОБА_3 . Щодо земельної ділянки площею 0,0922 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 чиняться перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_3 /арк.спр.72/. Акт підписали державний виконавець, стягувач, боржник та поняті. Застережень в Акті не висловлено.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.10.2020 у справі №442/328/19 виправлено арифметичну помилку в рішенні від 15.04.2019, постановленому у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод та виселення без надання іншого житлового приміщення та зазначено «Вважати правильним та читати резолютивну частину рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2019, в редакції: Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні садовим будинком, що знаходиться на АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 0,0922 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 » /арк.спр.74/.

На підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.10.2020 постановою державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 29.10.2020 ВП №63284412 винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі та надано 10 робочих днів для виконання рішення суду /арк.спр.75, на звороті/.

Під час перевірки виконавчого документа 12.11.2020 за адресою АДРЕСА_1 встановлено зі слів боржника ОСОБА_1 , що її майна на території, а саме на земельній ділянці площею 0,0922 га, немає, і також у будинку АДРЕСА_1 . Боржник не чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні вищезазначеним майном. Отже, рішення суду виконано в повному обсязі, про що складено Акт державного виконавця від 12.11.2020 /арк.спр.77/.

16.11.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у п. 2 якої зазначено про виділення в окреме провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору /арк.спр.78/.

Постановою державного виконавця від 16.11.2020 ВП №63284412 за примусове виконання рішення немайнового характеру вирішено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 10000,00 грн. /арк.спр.79/

Постановою державного виконавця від 18.11.2020 ВП №63644374 відкрито виконавче провадження зі стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 10000,00 грн. /арк.спр.80/

Позивач не погоджуючись із стягненням виконавчого збору, вважаючи таке протиправним та безпідставним, звернулася до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

За правилами передбаченими ч. 5 та ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.11.2020 ВП №63284412 судом встановлено, що державний виконавець закінчив виконавче провадження керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону №1404-VIII.

У разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, виконавчий збір не стягується лише якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII).

Проте постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №63284412 винесена державним виконавцем ще 13.10.2020. Крім того, в межах перевірки виконання рішення суду у цьому виконавчому провадженні державний виконавець здійснив вихід на місце та встановив, що ОСОБА_1 чиняться перешкоди ОСОБА_3 у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0922 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Акт підписали державний виконавець, стягувач, боржник та поняті. Застережень в Акті не висловлено /арк.спр.72/.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.

Таким чином, з позиції суду, державний виконавець 16.11.2020 виніс постанову про стягнення виконавчого збору ВП №63284412 та виділив його стягнення в окреме провадження ВП №63644374 /арк.спр.80/ відповідно до вимог законодавства.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19.

З приводу покликань позивача на обов`язкові передумови для стягнення виконавчого збору та на неможливість добровільно виконати рішення суду суд зазначає таке.

Судом досліджено письмові та відео докази надані стороною позивача, однак не встановлено об`єктивної неможливості виконання рішення суду в добровільному порядку.

Також слід наголосити, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду. Виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру. Навіть наявність об`єктивних перешкод, що призвели до неможливості виконання рішення суду у добровільному порядку, не можуть розцінюватися як підстави для звільнення від сплати виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №820/5807/16, від 19.04.2018 року у справі №825/739/17.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та законність і обґрунтованість дій та рішень державного виконавця. Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Згідно з приписами ст. 139 КАС України не передбачено відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 287, 294, 295 п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його складання.

Суддя Кравців О.Р.