Справа № 440/6062/20
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2021 року м. ПолтаваСправа №440/6062/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Лазебної А.В.

та представників позивача: Бондаренка О.І., Любимської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Полтавське лісове господарство" до Державної екологічної інспекції Центрального округу про скасування припису в частині,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Державне підприємство "Полтавське лісове господарство" (надалі - позивач, ДП "Полтавський лісгосп") звернулось до суду з позовом до Державної екологічної інспекції Центрального округу (надалі - відповідач, Держекоінспекція Центрального округу), у якому позивач просив:

визнати незаконними пункти 1-21, 23, 25-46, 48, 50, 52, 54-56, 58, 60, 62, 65, 68-80 акта перевірки від 13.03.2020 №06-28/227;

скасувати пункти 2-42, 45, 48, 50-53, 55, 59 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23.

Позовні вимоги обґрунтовані твердженням про безпідставність висновків контролюючого органу щодо порушення ДП "Полтавський лісгосп" вимог природоохоронного законодавства. За твердженням позивача, посадовими особами Держекоінспекції Центрального округу у ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) не відбирались зразки для лабораторних досліджень, не проведено ретельну перевірку господарської діяльності підприємства та його відокремлених структурних підрозділів, внаслідок чого зроблені поспішні висновки про наявність порушень вимог природоохоронного законодавства. На переконання позивача, складений за результатами перевірки припис про усунення виявлених порушень не відповідає вимозі про обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень, а тому є протиправним та підлягає скасуванню судом.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /т. 1, а.с. 196-214/. Свою позицію мотивував посиланням на правомірність та обґрунтованість складеного за результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) припису про усунення виявлених порушень, зазначивши, що факти недодержання позивачем вимог природоохоронного законодавства підтверджені актом перевірки від 13.03.2020 №06-28/227 та складеними посадовими особами Держекоінспекції актами про виявлені порушення.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 відмовлено у відкритті провадження у цій справі в частині позовних вимог про визнання незаконними пунктів 1-21, 23, 25-46, 48, 50, 52, 54-56, 58, 60, 62, 65, 68-80 акта перевірки від 13.03.2020 №06-28/227.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 позовну заяву в іншій частині прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

24.11.2020 судом одержано заяву представника відповідача про залишення позову без розгляду з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом /т. 1, а.с. 184-186/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

У підготовчому засіданні 14.12.2020 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судових засіданнях 23.12.2020 та 12.01.2021 суд оголошував перерву задля одержання додаткових доказів та ознайомлення представників сторін з матеріалами справи.

У ході судового розгляду учасники справи підтримали раніше висловлені позиції щодо вирішення спору.

У судових дебатах представники позивача наполягали на задоволенні позову.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, для участі у судових дебатах не з`явилась.

Згідно з частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

А відповідно до пункту 1 частини третьої цієї статті, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З урахуванням наведеного, суд визнав за можливе завершити розгляд справи без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 22.02.2021 проголошено скорочене рішення, а його повний текст складено у перший робочий день після завершення періоду тимчасової непрацездатності судді.

Обставини справи

У період з 28.02.2020 по 13.03.2020 Держекоінспекцією Центрального округу, на виконання доручення Прем`єр-міністра України Гончарука О.В. від 29.01.2020 №2777/1/1-20, на підставі наказу від 02.03.2020 №06-27/229 та направлення від 02.03.2020 №06-27/227 /т. 1, а.с. 215-222/, проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища діяльності ДП "Полтавський лісгосп".

Результати перевірки оформлені актом від 13.03.2020 №06-28/227 /т. 1, а.с. 223-254/, у якому наведені висновки про вчинення позивачем порушень вимог природоохоронного законодавства.

17.03.2020 посадовими особами Держекоінспекції Центрального округу складений припис №10/02.5-23 про усунення виявлених порушень /т. 2, а.с. 15-19/, не погодившись з окремими пунктами якого позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України від 25.06.1991 №1264-XII "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі - Закон №1264-XII).

Завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами (стаття 34 Закону №1264-XII).

Відповідно до статті 35 Закону №1264-XII державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.

При цьому, за змістом пунктів "а", "д", "е", "л" частини першої статті 20-2 Закону №1264-XII до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про екологічну та радіаційну безпеку, про оцінку впливу на довкілля, про моніторинг, звітність та верифікацію викидів парникових газів; про використання та охорону земель; про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про охорону, захист, використання та відтворення лісів; про охорону, утримання і використання зелених насаджень; про використання, охорону і відтворення рослинного світу; про охорону, раціональне використання та відтворення тваринного світу; щодо дотримання правил створення, поповнення, зберігання, використання та державного обліку зоологічних, ботанічних колекцій і торгівлі ними; під час ведення мисливського господарства та здійснення полювання; про збереження об`єктів рослинного та тваринного світу, занесених до Червоної та Зеленої книг України, формування, збереження і використання екологічної мережі; про природно-заповідний фонд; про охорону, використання і відтворення риби та інших водних живих ресурсів; у сфері хімічних джерел струму в частині забезпечення екологічної безпеки виробництва хімічних джерел струму та утилізації відпрацьованих хімічних джерел струму, ведення обліку обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх на утилізацію; щодо дотримання вимог реєстрації в суднових документах операцій із шкідливими речовинами та сумішами; про поводження з відходами; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов; про біологічну та генетичну безпеку щодо біологічних об`єктів природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі; одержання безоплатно в установленому порядку необхідних для виконання покладених на нього завдань інформації, документів і матеріалів від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, фізичних осіб; надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, інформування дозвільних органів про надані приписи суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснення контролю за їх виконанням; здійснення інших повноважень, визначених законами України та покладених на нього Президентом України.

Згідно із частиною першою статті 68 Закону №1264-XII порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

У частині восьмій статті 7 Закону України від 05.04.2007 №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (надалі - Закон №877-V) зазначено, що припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Відповідно до абзацу третього статті 11 Закону №877-V суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства.

А у силу положень частини першої статті 12 Закону №877-V, невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі позивач предметом спору є правомірність рішення суб`єкта владних повноважень, а саме - пунктів 2-42, 45, 48, 50-53, 55, 59 припису Держекоінспекції Центрального округу від 17.03.2020 №10/02.5-23.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи відповідність спірних пунктів припису критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з таких міркувань.

Пункт 2 припису містить вимогу не допускати провадження господарської діяльності під час якої відбувається пошкодження дерев, які не відведені в рубку, а у пункті 3 зазначено вимогу здійснювати належним чином організацію охорони і захисту лісів від незаконних рубок.

Правомірність припису у цій частині відповідач мотивував посиланням на те, що під час натурного обстеження території вибіркової санітарної рубки Іскрівського лісництва ДП "Полтавський лісгосп" на території лісового заказника місцевого значення "Іскрівський" та ділянок лісу Чалівського, Руднянського, Кобеляцького лісництва ДП "Полтавський лісгосп" в присутності лісничих виявлено пошкодження (злам) сироростучих дерев до ступеня припинення росту, незаконний поруб сироростучих і сухостійних дерев без нанесення на них клеймування (не відведених у рубку) /пункти 1-10 акта перевірки від 13.03.2020 №06-28/227/.

На підтвердження цих доводів відповідачем надані копії актів обстеження, що складені посадовими особами Держекоінспекції Центрального округу.

Дослідивши зазначені копії актів суд зауважує, що у них відсутня інформація про осіб, у присутності яких проведено обстеження, ці акти не підписані лісничими /т. 1, а.с. 1-3, 10-12/.

А тому, такі акти не приймаються судом у якості належних і достовірних доказів у справі.

Суд зауважує, що у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом".

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14.11.2019 у справі №822/863/16, від 21.11.2019 у справі №826/5857/16, від 11.02.2020 у справі №816/502/16.

За обставин цієї справи відповідачем не доведено належними та допустимими доказами фактів недотримання ДП "Полтавський лісгосп" вимог природоохоронного законодавства у вищеописаній частині, а тому - не доведено правомірність спірних пунктів припису.

Суд враховує, що акт перевірки, як єдиний носій доказової інформації у спірних відносинах, не містить відомостей про здійснення посадовими особами контролюючого органу замірів діаметрів дерев, обчислення кількості дерев до кількості пнів та наявність розбіжностей в цій частині.

Натомість позивачем разом з позовною заявою надані копії матеріалів про притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, що у достатній мірі свідчать про належну організацію ДП "Полтавський лісгосп" охорони від захисту лісів від незаконних рубок /т. 1, а.с. 31-44/.

Суд також звертає увагу на те, що суть припису - це виключно обов`язкова письмова вимога щодо усунення конкретних порушень вимог законодавства, а тому включення до змісту припису вимог, які не спрямовані на усунення конкретних виявлених порушень законодавства, а носять загальний характер суперечить суті та меті припису як розпорядчого документу, що складається за результатами заходу державного нагляду.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у спірних відносинах наведений у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №440/3838/18 (пункти 23, 25), що враховується судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

З урахуванням наведеного, суд наголошує, що обов`язки позивача не допускати провадження господарської діяльності, під час якої відбувається пошкодження дерев, що не відведені в рубку, а також здійснювати належним чином організацію охорони і захисту лісів від незаконних рубок закріплені безпосередньо у статтях 69, 105 Лісового кодексу України, дублювання цих обов`язків у приписі не спрямоване на усунення конкретних виявлених порушень законодавства, а носять загальний характер, що суперечить суті та меті припису як розпорядчого документу, що складається за результатами заходу державного нагляду.

За вищевикладених обставин, пункти 2, 3 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 належить визнати протиправними та скасувати.

Пунктами 4, 5 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 відповідачу вказано на необхідність дотримуватись Висновку з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності: "Спеціальне використання лісових ресурсів в порядку проведення суцільних рубок головного користування та суцільних санітарних рубок", а саме: залишати щонайменше десять (п`ять у разі твердолистяних порід) великих дерев на гектарі на зрубах під час проведення рубок, зберігати на ділянці щонайменше 5 м3 мертвої деревини різного діаметру та стадії розкладу на 1 га для забезпечення ксилобіотної фауни природнім укриттям; дотримуватись протипожежних вимог до місць спалювання порубкових решток від заготовки лісу відповідно до наказу Державного комітету лісового господарства України від 27.12.2004, встановлювати контейнери для зберігання відходів та мобільних (пересувних) санітарно-технічних приладів (біотуалетів) із герметичними ємностями для збору рідких відходів з розрахунку на чисельність осіб залучених до виконання робіт з планованої діяльності.

У цій частині припис мотивовано порушенням позивачем вимог законів України "Про оцінку впливу на довкілля", "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності" з огляду на недотримання положень Висновку з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності: "Спеціальне використання лісових ресурсів в порядку проведення суцільних рубок головного користування та суцільних санітарних рубок" в частині визначення екологічних умов провадження планової діяльності.

Проте такі доводи відповідача належним чином не підтверджені та не задокументовані, акт перевірки не містить відомостей про вид рубки, що проводились на території окремих лісництв (суцільна чи вибіркова). Водночас, за твердженням позивача, зазначені рубки проводились на ділянках, кожна з яких не перевищує одного гектара, на підтвердження чого надані копії лісорубних квитків. До того ж, позивач звертав увагу на те, що суцільні та поступові рубки головного користування та суцільні санітарні рубки є різними видами планової діяльності; суцільні санітарні рубки на ділянках площею до 1 га не відносяться до планової діяльності суб`єкта господарювання, а тому до них не застосовуються вимоги Висновку з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності.

Так, у силу пункту 3 частини першої статті 1 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля" планована діяльність - планована господарська діяльність, що включає будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, розширення, перепрофілювання, ліквідацію (демонтаж) об`єктів, інше втручання в природне середовище.

Відповідно до пункту 21 частини другої статті 3 названого Закону, перша категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля і підлягають оцінці впливу на довкілля, включає усі суцільні та поступові рубки головного користування та суцільні санітарні рубки на площі понад 1 гектар; усі суцільні санітарні рубки на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду.

Отже, у разі здійснення суцільних санітарних рубок на площі до 1 га відповідна діяльність суб`єкта господарювання не відноситься до планової у розумінні Закону України "Про оцінку впливу на довкілля", а тому на її ведення не поширюють свою дію вимоги Висновку з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності.

З урахуванням наведеного та зважаючи на недоведеність відповідачем факту здійснення санітарної рубки площею 1,1 га на території Рублівського лісництва (квартал 17 виділ 7), пункту 4, 5 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 належить визнати протиправними та скасувати, а позов ДП "Полтавський лісгосп" у цій частині - задовольнити.

Так само суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування пункту 6 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23, яким вказано позивачу на необхідність дотримуватись Висновку з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності в частині ведення діяльності відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

При цьому суд виходить з того, що залученою до матеріалів справи копією лісорубного квитка від 24.01.2020 серія ПО ЛРК №002479 підтверджено, що на території Іскрівського лісництва мала місце вибіркова санітарна рубка /т. 1, а.с. 46/, тоді як у силу наведених вище приписів пункту 21 частини другої статті 3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля" до планової діяльності відносяться виключно суцільні санітарні рубки на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду.

Згідно з пунктом 4 Санітарних правил в лісах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1995 №555 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №756), для поліпшення санітарного стану лісів здійснюються такі заходи: вибіркові санітарні рубки; суцільні санітарні рубки; ліквідація захаращеності; профілактика виникнення та поширення осередків шкідників і хвороб лісу, боротьба з ними та захист заготовленої деревини від шкідників і хвороб лісу.

Пунктом 12 цих Правил (у редакції, чинній на момент проведення позапланової перевірки ДП "Полтавський лісгосп") було передбачено, що вибіркові санітарні рубки проводяться власниками лісів, постійними лісокористувачами шляхом вилучення з насаджень сухостійних, відмираючих, дуже ослаблених внаслідок пошкодження насаджень пожежами, шкідниками, хворобами лісу і внаслідок аварій та стихійного лиха окремих дерев або їх груп.

Оскільки вибіркові санітарні рубки не відносяться до планової діяльності суб`єкта господарювання, а така діяльність не підлягає оцінці впливу на довкілля, підстав для твердження про недотримання позивачем вимог Висновку з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності при проведенні вибіркових санітарних рубок на території Іскрівського лісництва - відсутні.

Пунктом 7 припису Держекоінспекції Центрального округу від 17.03.2020 №10/02.5-23 вказано позивачу на необхідність дотримуватись вимог, передбачених пунктом 3.2 Правил пожежної безпеки в лісах України, затверджених наказом Держкомлісгоспу України від27.12.2004 №278, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.03.2005 за №328/10608, а саме - обмежити територію навколо майданчика для спалювання порубкових решток мінералізованою смугою шириною 2.8 м.

Оцінюючи правомірність цієї вимоги контролюючого органу суд виходить з того, що відповідачем у ході розгляду справи не надано жодних доказів, що свідчили б про порушення позивачем вимог пункту 3.2 Правил пожежної безпеки в лісах України; на неодноразову вимогу суду такі докази не надані.

Натомість позивач наявність відповідних порушень заперечив, зазначивши, що на території Рублівського лісництва (квартал 17 виділ 7) не проводились та не проектувались суцільні санітарні рубки, а територія діючої суцільної санітарної рубки площею 1,0 га на території Чалівського лісництва (квартал 46 виділ 9) була обмежена мінералізованою смугою шириною 2,8 м.

За відсутності належних і допустимих доказів, що у своїй сукупності свідчили б про вчинення позивачем порушення вимог пункту 3.2 Правил пожежної безпеки в лісах України у вищеописані частині, пункт 7 припису Держекоінспекції Центрального округу від 17.03.2020 №10/02.5-23 належить визнати протиправним та скасувати як необґрунтований.

Пунктами 8, 9 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 ДП "Полтавський лісгосп" вказано на необхідність дотримуватись вимог Закону України "Про природно-заповідний фонд України", а саме - не допускати використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду без дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також скасувати лісорубний квиток від 24.01.2020 №002479, оскільки його видано з порушенням чинного законодавства, а саме - за відсутності дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Так, частиною шостою статті 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення (крім корисних копалин) здійснюється на підставі дозволів, що видаються місцевими радами за погодженням з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

За твердженням відповідача, оскільки у ДП "Полтавський лісгосп" відсутній дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів на території лісового заказника місцевого значення "Іскрівський", лісорубний квиток від 24.01.2020 №002479 виданий безпідставно, з порушенням вимог статті 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Однак, суд враховує, що згідно з пунктом 3 Порядку видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення Полтавської області, затвердженого рішенням Полтавської обласної ради від 01.07.2014 (https://oblrada-pl.gov.ua/ses/6/23s2/8.pdf), відповідно до пункту 36 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні та статті 9-1 Закону України „Про природно-заповідний фонд України дозвіл видається протягом місяця з дня одержання від суб`єкта господарювання заяви про його видачу місцевою (міською, селищною, сільською) радою (далі місцева рада), на території якої знаходяться природні ресурси, крім дозволів на спеціальне використання лісових ресурсів (лісорубних та лісових квитків), видача яких згідно з пунктом 1 Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1992 № 459 (із змінами), здійснюється органами лісового господарства відповідно до Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів (постанова Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761 „Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів).

Лімітом на використання природних ресурсів місцевого значення (крім корисних копалин) у межах території та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення Полтавської області на 2020 рік по ДП "Полтавський лісгосп" №06-2020/23.01.2020, затвердженим Департаментом екології та природних ресурсів Полтавської облдержадміністрації, визначено такі обсяги та вид використання природних ресурсів на території лісового заказника місцевого значення "Іскрівський" на 2020 рік: вибіркова санітарна рубка у кварталі 14 виділ 1 площею 19,5 га, обсяг використання 489 куб.м., вибіркова санітарна рубка у кварталі 42 виділ 1 площею 31,0 га, обсяг використання 449 куб.м., вибіркова санітарна рубка у кварталі 56 виділ 1 площею 29,7 га, обсяг використання 434 куб.м., вибіркова санітарна рубка у кварталі 63 виділ 1 площею 17,6 га, обсяг використання 301 куб.м., вибіркова санітарна рубка у кварталі 64 виділ 1 площею 21,0 га, обсяг використання 246 куб.м.

На підставі затвердженого ліміту позивачем виданий лісорубний квиток від 24.01.2020 №002479, що свідчить про відсутність в діях ДП "Полтавський лісгосп" порушень вимог Закону України "Про природно-заповідний фонд України", про які стверджував відповідач.

А тому, пункти 8, 9 спірного припису належить визнати протиправними та скасувати.

Пунктами 10, 11 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 зобов`язано ДП "Полтавський лісгосп" надати до Держекоінспекції Центрального округу передавальний акт ПДЛП "Полтаваоблагроліс", Проект організації та розвитку лісового господарства, розроблений ДП "Полтавський лісгосп" у 2019 році після приєднання земельних ділянок ПДЛП "Полтаваоблагроліс" та зміни площі лісів.

Оцінюючи правомірність цих вимог, суд виходить з того, що акт перевірки від 13.03.2020 №06-28/227, як основний засіб доказування у цій справі, не містить жодного обґрунтування в чому саме полягало порушення у цій частині та з якою метою відповідач вимагав надання йому зазначених документів. До того ж, матеріали справи не містять доказів того, що контролюючий орган звертався до суб`єкта господарювання з вимогою про надання цих документів, а відповідний суб`єкт безпідставно відмовив у їх наданні.

За таких обставин та беручи до уваги те, що відповідні пункти припису не направлені на усунення конкретних виявлених порушень законодавства, їх належить визнати протиправними та скасувати, а позов в цій частині - задовольнити.

Пунктами 12, 13, 14 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 зобов`язано позивача дотримуватись вимог пункту 2.2.6 договору про умови ведення мисливського господарства від 30.12.2013 №048/13 (для участі в обліках чисельності мисливських тварин перед початком полювання та після сезону полювання залучати представників органів, уповноважених на охорону навколишнього природного середовища); розпочати ведення та вести постійно журнал обліку бланків ліцензій на добування мисливських тварин; надати до Держекоінспекції Центрального округу визначення пропускної спроможності при полюванні на пернату дичину у мисливський сезон 2019/2020 років.

Проте позивачем ведеться Журнал обліку бланків ліцензій на добування диких тварин, що підтверджено копією цього журналу /т. 1, а.с. 47-49/.

Крім того, позивачем у ході проведення позапланової перевірки надано посадовим особам Держекоінспекції Центрального округу матеріали щодо визначення пропускної спроможності при полюванні на пернату дичину у мисливський сезон 2019/2020 років.

Так само, відповідачем не надано доказів відмови ДП "Полтавський лісгосп" у залученні представників органів, уповноважених на охорону навколишнього природного середовища, для участі в обліках чисельності мисливських тварин перед початком полювання та після сезону полювання.

А тому, пункти 12, 13, 14 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 належить визнати протиправними та скасувати як такі, правомірність яких не доведена відповідачем у ході розгляду справи.

У пунктах 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 містяться вимоги про скасування ряду лісорубних квитків, виданих ДП "Полтавський лісгосп" у 2019 році, а пункти 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28 зобов`язують позивача надати контролюючому органу польові переліки відомості дерев, призначених у рубку відповідно до цих лісорубних квитків разом з інформацією про кількість знесених дерев та їх діаметр у корі біля шийки кореня.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 №761, лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого: здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів; ведеться облік дозволених до відпуску запасів деревини та інших продуктів лісу, встановлюються строки здійснення лісових користувань та вивезення заготовленої продукції, строки і способи очищення лісосік від порубкових решток, а також облік природного поновлення лісу, що підлягає збереженню; ведеться облік плати, нарахованої за використання лісових ресурсів.

Лісорубний квиток видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами Держкомлісгоспу, на заготівлю деревини під час проведення рубок головного користування на підставі затвердженої в установленому порядку розрахункової лісосіки.

Позивачем 10.07.2019 одержано Висновок з оцінки впливу на довкілля планової діяльності "Спеціальне використання лісових ресурсів у порядку проведення суцільних рубок головного користування та суцільних санітарних рубок", тоді як лісорубні квитки видані до отримання цього висновку.

У силу частини другої статті 17 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля" дія цього Закону не поширюється на суб`єктів господарювання, які отримали рішення про провадження планованої діяльності до набрання чинності цим Законом.

Закон України "Про оцінку впливу на довкілля" набрав чинності 18.06.2017, а введений в дію з 18.12.2017, тоді як позивачу наказом Мінекології від 24.04.2014 №11-аг затверджено розрахункові лісосіки для постійних лісокористувачів ДП "Полтавський лісгосп" на 2014-2022 роки /т. 1, а.с. 54-55/ та саме на підставі цього наказу проводились рубки головного користування.

Отже, лісорубні квитки на проведення рубок головного користування видані позивачем на підставі діючої розрахункової лісосіки, затвердженої наказом Мінекології від 24.04.2014 №11-аг.

До того ж, відповідачем не враховано, що лісорубні квитки на суцільну санітарну рубку на території Борівського, Руднянського, Розсошенського, Іскрівського та Чалівського лісництв ДП "Полтавський лісгосп" не перевищують площі 1 га, а тому не відносяться до планової діяльності підприємства, для ведення якої необхідно одержувати висновок з оцінки впливу на довкілля.

Більш того, відповідні лісорубні квитки видані терміном дії до 31.12.2019 та на момент проведення позапланової перевірки ДП "Полтавський лісгосп" (березень 2020 року) фактично вичерпали свою чинність, що виключає потребу у їх скасуванні позивачем.

Також суд враховує, що відповідачем під час проведення перевірки не встановлено невідповідності кількості знесених дерев тій, що зазначена у польових перелікових відомостях, а облік позивачем інформації щодо діаметрів знесених дерев у корі біля шийки кореня не передбачений жодним чинним нормативно-правовим актом.

За цих обставин, пункти 15-28 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 належить визнати протиправними та скасувати.

Пунктами 29, 31, 32, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 ДП "Полтавський лісгосп" зобов`язано надати відповідачу інформацію щодо дати введення в експлуатацію та часу роботи стаціонарних джерел викидів.

Мотивуючи протиправність припису у цій частині позивач стверджував про те, що ним не ведеться Журнал обліку годин роботи джерел викидів з огляду на втрату актуальності типових форм первинного обліку з охорони атмосферного повітря ПОД-3 "Журнал обліку роботи газоочисних та пиловловлювальних установок", затвердженого наказом Центрального статистичного управління СРСР від 09.06.1981 №329 на підставі наказу Державної служби статистики України від 11.11.2015 №323, скасування Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень за станом атмосферного повітря №2-ТП (повітря) (річна) та № 2-ТП (повітря) (квартальна) "Звіт про охорону атмосферного повітря", затвердженої наказом Держстату від 30.12.2004 №674, які були джерелом первинних даних для складання підприємствами державної статистичної звітності про охорону атмосферного повітря.

На цій підставі, позивач вважав, що на момент проведення перевірки чинним законодавством не визначено порядок обліку роботи джерел викидів, а тому підприємство не здійснює облік таких даних.

Однак, суд не погоджується з цими доводами позивача, адже наказом Держстату від 06.07.2018 №124 "Про затвердження форми державного статистичного спостереження № 2-ТП (повітря) (річна) "Звіт про викиди забруднюючих речовин і парникових газів у атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів" затверджено форму державного статистичного спостереження з питань охорони навколишнього природного середовища №2-ТП (повітря) (річна) "Звіт про викиди забруднюючих речовин і парникових газів у атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів", що додається, та ввести її в дію, починаючи зі звіту за 2018 рік.

Пунктом 2 названого наказу поширено форму державного статистичного спостереження, затверджену цим наказом, на юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, які мають стаціонарні джерела викидів.

Отже, упродовж 2018-2019 років позивач мав вести відповідну статистичну звітність за формою, затвердженою наказом Держстату від 06.07.2018 №124.

У свою чергу, з 2020 року відповідна статистична звітність має вестись позивачем на підставі наказу Держстату від 18.12.2019 №405.

При цьому суд також враховує, що позивач у ході розгляду справи не заперечував наявності у нього стаціонарних джерел викидів, про які зазначено у акті перевірки та приписі.

Відтак, пункти 29, 31, 32, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 суд визнає правомірними та обґрунтованими, а у задоволенні позову в цій частині відмовляє.

Стосовно правомірності пунктів 30, 33 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23, якими позивача зобов`язано отримати дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів - паливо-роздавальних пунктів, розташованих за адресами: Полтавська область, Котелевський район, с. Велика Рублівка, вул. Чернишевського, 4 та с. Борівське. вул. Ляхова, 1, суд виходить з того, що відповідачем у ході проведення перевірки не встановлено фактів безпосередньої експлуатації ДП "Полтавський лісгосп" паливо-роздавальних пунктів та здійснення позивачем викидів в атмосферне повітря внаслідок їх діяльності, що виключає можливість правомірного твердження про наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання спеціального дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

За таких обставин, зважаючи на заперечення позивачем фактів експлуатації згаданих вище паливо-роздавальних пунктів, суд дійшов висновку про передчасність вимоги відповідача щодо отримання ДП "Полтавський лісгосп" спеціального дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а тому пункти 30, 33 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 належить визнати протиправними та скасувати.

При цьому суд зауважує, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

А оскільки завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень, то правова оцінка правомірності спірного припису судом надається в межах обставин, встановлених відповідачем у ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо ДП "Полтавський лісгосп".

У свою чергу, висновок суду про протиправність пунктів 30, 33 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 не впливає на правомірність пунктів 31, 34 цього припису, адже у позивача наявний обов`язок надати Держекоінспекції Центрального округу інформацію про дату введення в експлуатацію, час роботи та виведення з експлуатації паливо-роздавальних пунктів саме з метою встановлення відповідачем наявності підстав для отримання ДП "Полтавський лісгосп" спеціального дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Пунктом 45 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 зобов`язано позивача розробити проект зон суворої санітарної охорони свердловин, що використовуються ДП "Полтавський лісгосп"

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання, прибережні захисні смуги, смуги відведення, берегові смуги водних шляхів, очисні та інші водогосподарські споруди та технічні пристрої.

Положеннями статті 93 Водного кодексу України визначено, що з метою охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму.

Межі зон санітарної охорони водних об`єктів встановлюються місцевими радами на їх території за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища.

Згідно зі статтею 1 Водного кодексу України зона санітарної охорони - територія і акваторія, де запроваджується особливий санітарно-епідеміологічний режим з метою запобігання погіршення якості води джерел централізованого господарсько-питного водопостачання, а також з метою забезпечення охорони водопровідних споруд.

Правовий режим зон санітарної охорони водних об`єктів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 №2024, стосується забезпечення охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних та оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони (ЗСО).

Суд враховує, що ні акт перевірки, ні виданий на його підставі припис про усунення порушень не містить відомостей про здійснення позивачем забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних та оздоровчих потреб. Матеріали перевірки навіть не містять відомостей про наявність на балансі ДП "Полтавський лісгосп" свердловин та здійснення позивачем забору води для будь яких потреб.

Наведене свідчить про необґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень у цій частині, а тому пункт 45 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 належить визнати протиправним та скасувати.

Пункт 48 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 містить вимогу про надання позивачем до Держекоінспекції Центрального округу спеціальних паспортів на кожне місце чи об`єкт видалення відходів.

Так, у силу положень статті 1 Закону України "Про відходи" об`єкти поводження з відходами - місця чи об`єкти, що використовуються для збирання, зберігання, сортування, оброблення, перероблення, утилізації, видалення, знешкодження та захоронення відходів.

Пунктом 3 Порядку ведення реєстру місць видалення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 №1216, визначено, що видалення відходів - здійснення операцій з відходами, що не призводять до їх утилізації, згідно з переліком, наведеним у додатку 2 до цього Порядку; місця видалення відходів (далі - МВВ) - спеціально відведені місця чи об`єкти (полігони, комплекси, котловани, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких для видалення відходів отримано дозвіл від спеціально уповноважених органів у сфері поводження з відходами; власник місць (чи об`єктів) видалення відходів - будь-яка фізична або юридична особа, що здійснює видалення відходів на законних підставах, у тому числі виробник відходів.

Суд враховує, що згідно переліку, наведеного у додатку 2 до зазначеного Порядку, ДП "Полтавський лісгосп" не є власником МВВ у розумінні Закону України "Про відходи", а тому не зобов`язане розробляти паспорти на МВВ.

Відповідачем доказів протилежного не надано, правомірність припису у цій частині не доведено. Пункт 68 акта перевірки від 13.03.2020 №06-28/227 не містить жодних фактичних даних, на підставі яких контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог законодавства у цій частині, а самостійне встановлення судом обставин правомірності здійснення господарської діяльності позивачем виходить за межі завдань адміністративного судочинства та не стосується предмета доказування у цій справі.

Суд вкотре наголошує, що правова оцінка правомірності спірного припису надається судом в межах обставин, встановлених відповідачем у ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо ДП "Полтавський лісгосп".

На цій підставі, пункт 48 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 належить визнати протиправним та скасувати.

Пунктами 50, 51 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 вказано позивачу на необхідність здійснення контролю за станом місць чи об`єктів розміщення власних відходів; не допускати змішування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія.

Проте, ДП "Полтавський лісгосп" не має місць чи об`єктів розміщення власних відходів, що виключає можливість порушення позивачем вимог частини першої статті 29 Закону України "Про відходи".

Крім того, позивачем на підставі наказу від 04.11.2019 №389/01-03 "Про недопущення змішування побутових відходів" запроваджено на підприємстві та у його структурних підрозділах принцип роздільного збирання побутових відходів за технологічною схемою №1 згідно Методики роздільного збирання побутових відходів, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.08.2011 №133, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 р. за №1157/19895 /т. 1, а.с. 87/.

Фактів недотримання вимог згаданого наказу відповідачем не встановлено та у акті перевірки не зафіксовано.

А тому, пункти 50, 51 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 належить визнати протиправними та скасувати.

Вимоги відповідача щодо надання інформації про перелік земельних ділянок, які знаходяться у власності або користуванні ДП "Полтавський лісгосп", та документів, що посвідчують право власності чи користування такими земельними ділянками не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, адже органи Держекоінспекції хоча і мають право під час проведення перевірки отримувати від суб`єкта господарювання відповідні документи, зокрема і правовстановлюючі документи на землю, проте відсутність таких документів у суб`єкта господарювання чи їх не надання у ході проведення перевірки не є порушенням вимог законодавства про охорону навколишнього середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, що виключає необхідність складення припису як розпорядчого документа про усунення виявлених порушень.

Подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №440/4013/18.

Отже, пункти 52, 53 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 належить визнати протиправними та скасувати.

Стосовно правомірності пункту 55 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23, яким ДП "Полтавський лісгосп" зобов`язано розробити та вести постійно реєстр об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів, суд звертає увагу на таке.

Статтею 27 Закону України "Про відходи" з метою забезпечення збирання, оброблення, збереження та аналізу інформації про об`єкти утворення, оброблення та утилізації відходів ведеться їх реєстр, в якому визначаються номенклатура, обсяги утворення, кількісні та якісні характеристики відходів, інформація про поводження з ними та заходи щодо зменшення обсягів утворення відходів і рівня їх небезпеки.

Реєстр об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів ведеться на підставі звітних даних виробників відходів, відомостей уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами.

Порядок ведення реєстру об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.1998 №1360.

Згідно з пунктом 3 цього Порядку реєстр об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів (далі - реєстр) - це комплексна система збирання, оброблення, збереження та аналізу інформації про об`єкти утворення, оброблення та утилізації відходів.

А пунктом 5 названого Порядку передбачено, що складення і ведення реєстру здійснюють Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації за участю територіальних органів Держсанепідслужби.

Таким чином, позивач як юридична особа - суб`єкт господарювання не зобов`язаний вести реєстр об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів, а тому пункт 55 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 належить визнати протиправним та скасувати.

Пунктом 59 припису від 17.03.2020 №10/02.5-23 зобов`язано позивача здійснити первинний облік кадастрових відомостей щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Водночас у акті перевірки від 13.03.2020 №06-28/227 посадовою особою Держекоінспекції Центрального округу проставлено відмітку про те, що ДП "Полтавський лісгосп" ведеться первинний облік кадастрових відомостей щодо територій природно-заповідного фонду, що свідчить про безпідставність цієї вимоги відповідача та протиправність зазначеного пункту припису.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ДП "Полтавський лісгосп" частково.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн /т. 1, а.с. 160/, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /т. 1, а.с. 161/.

Відповідач доказів понесення судових витрат до суду не надав.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн належить розподілити шляхом стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача коштів у розмірі 1051,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Державного підприємства "Полтавське лісове господарство" до Державної екологічної інспекції Центрального округу про скасування припису в частині задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункти 2-28, 30, 33, 45, 48, 50-53, 55, 59 припису Державної екологічної інспекції Центрального округу від 17 березня 2020 року №10/02.5-23.

У задоволенні позовних вимог про скасування пунктів 29, 31, 32, 34-42 припису Державної екологічної інспекції Центрального округу від 17 березня 2020 року №10/02.5-23 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь Державного підприємства "Полтавське лісове господарство" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1051,00 грн (одна тисяча п`ятдесят одна гривня).

Позивач: Державне підприємство "Полтавське лісове господарство" (; вул. Лісова, 1а, с. Копили, Полтавський район, Полтавська область, 38761).

Відповідач: Державна екологічна інспекція Центрального округу (; вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, Полтавська область, 36039).

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 15 березня 2021 року.

Суддя О.О. Кукоба