Справа № 824/146/20-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 р. м. Чернівці справа № 824/146/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної ради про поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила :

- скасувати розпорядження №1-к від 02.01.2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 " та скасувати розпорядження №28-к від 10.04.2020 р.;

- зобов`язати Чернівецьку обласну раду поновити на роботі ОСОБА_1 та стягнути оплату за час вимушеного прогулу із розрахунку в розмірі 1030,85 грн за кожен робочий день прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на момент звільнення вона обіймала посаду заступника начальника організаційного відділу виконавчого апарату Чернівецької обласної ради і не мала статусу державного службовця, оскільки була посадовою особою органу місцевого самоврядування, на яку не поширюється дія Закону України "Про державну службу".

Також вказувала, що правове регулювання звільнення працівника з ініціативи власника чітко регламентоване ст. 40 та 41 КЗпП України. Водночас, при оформленні звільнення, відповідач не зробив жодного посилання на згадані норми, ані в розпорядженні про звільнення, ані в записах в трудовій книжці.

Отже, відповідачем при звільненні застосовано норму, що діє поза межами системи гарантій та правового поля, встановленого для органів місцевого самоврядування, та яка не підлягала до застосування.

Відповідно, таке звільнення має бути скасоване, а порушене право відновлене.

Чернівецька обласна рада (далі - відповідач) не погоджуючись із поданим позовом подала до суду відзив, в якому вказувала, що причиною для звільнення позивачки стало виявлення Управлінням Служби безпеки України в Чернівецькій області у громадянки України ОСОБА_1 громадянства іншої держави. Тому, після остаточного підтвердження достовірності наданих документів, які підтверджують наявність громадянства іноземної держави, вважала за необхідне звільнити позивача з лав органу місцевого самоврядування, оскільки це порушує присягу посадової особи органів місцевого самоврядування.

05.05.2020 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду закрито провадження у справі.

23.07.2020 р. постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду скасовано ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.05.2020 р., справу направлено до Чернівецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

У зв`язку із наведеним зазначена адміністративна справа надійшла до Чернівецького окружного адміністративного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 р. передано на розгляд головуючого судді Кушнір В.О.

18.08.2020 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

30.12.2020 р. розпорядженням керівника апарату Чернівецького окружного адміністративного суду №86-р адміністративна справа №824/146/20-а передана на повторний автоматичний розподіл між суддями у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Кушнір В.О.

05.01.2021 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду адміністративну справу №824/146/20-а прийнято до свого провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.01.2021 р. 10:00 год.

25.01.2021 р. протокольною ухвалою закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено розгляд по суті. Судом оголошено перерву до 12:00 год. 08.02.2021 р.

08.02.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судове засідання не відбулося. Розгляд справи перепризначено на 03.03.2021 р.

03.03.2021 р. представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, за його відсутності. Вказував, що позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача також подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, за його відсутності. Вказував, що проти позовних вимог заперечує повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 05.05.2015 р. призначена за переведенням на посаду заступника начальника організаційного відділу виконавчого апарату Чернівецької обласної ради.

04.03.2019 р. Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області направило на адресу голови Чернівецької обласної ради Мунтяна І.М. лист №75/2/267, в якому повідомило про встановлення факту порушення Закону України "Про державну службу" заступником начальника організаційного відділу виконавчого апарату Чернівецької обласної ради ОСОБА_1 .

Зокрема, у лютому 2019 р. (та попередньо у 2017 р. та 2018 р.) під час перетину державного кордону України позивач пред`явила прикордонному наряду ДПС України паспорт громадянки Румунії для виїзду за кордон № НОМЕР_1 (Т. 1 а.с.74).

На підставі вказаного листа, 02.01.2020 р. відповідно до п. 9 ч. 6 ст. 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п.2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", п.2 ч.1 ст.84 Закону України "Про державну службу" головою Чернівецької обласної ради прийнято розпорядження №1-к, яким припинено службу в Чернівецькій обласній раді ОСОБА_1 , заступника начальника організаційного відділу виконавчого апарату обласної ради, посадової особи 9 рангу V категорії посад, звільнивши її з роботи 03.01.2020 р. у зв`язку з набуттям громадянства іншої країни (Т. 1 а.с. 8).

10.04.2020 р. відповідач керуючись ч. 7 ст. 55, ч. 2 ст. 58 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" прийнято розпорядження №28-к, яким внесено зміни до розпорядження від 02.01.2020 р. №1-к, виклавши у наступній реакції: відповідно до п. 9 ч. 6 ст. 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п.1 ч.1 ст.20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", п.9 ст.36 КЗпП України: припинити службу в Чернівецькій обласній раді ОСОБА_1 , заступника начальника організаційного відділу виконавчого апарату обласної ради, посадової особи 9 рангу V категорії посад, звільнивши її з роботи 03.01.2020 р. у зв`язку з набуттям громадянства іноземної країни, що є грубим порушенням присяги посадової особи органів місцевого самоврядування (Т.1 а.с.115).

Не погоджуючись із розпорядженням про звільнення, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні засади служби в органах місцевого самоврядування визначено Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 р. (далі - Закон № 2493-III).

Відповідно до ст. 1 Закону України № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

У відповідності до ст. 2 вказаного Закону, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дана стаття кореспондується із ст.1 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Згідно ст. 5 Закону № 2493-III право на службу в органі місцевого самоврядування мають громадяни України незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території.

Статтею 7 Закону № 2493-III визначено, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 8 Закону № 2493-III основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування.

Згідно ст. 11 Закону № 2493-III громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу такого змісту:

"Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов`язки".

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для звільнення позивача із займаної посади стало набуття нею громадянства іноземної країни, що є грубим порушенням присяги посадової особи органів місцевого самоврядування

Судом встановлено, що інформація про набуття позивачем громадянства іншої держави одержана відповідачем від Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про службу безпеки України" до завдань СБУ входить попередження, виявлення та розкриття протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Так, судом встановлено, що позивач 20.12.2017 р., 12.02.2018 р., 11.02.2019 р., 18.02.2019 р. при перетині українського кордону пред`являла паспорт громадянки Румунії на ім`я " ОСОБА_1 ". Вказаний факт підтверджується наявною у матеріалах справи інформацією наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №75/2/64 від 18.01.2019 р. та №75/2/916 від 12.07.2019 р. (Т. 1 а.с. 78, 79).

Також судом досліджено, копію паспорту громадянина Румунії, який належить " ОСОБА_1 " дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , дані якого співпадають із особистими даними позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що факт набуття ОСОБА_1 громадянства іншої держави підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами, що по своїй суті є порушенням присяги, оскільки змістовне значення такої присяги вказує на неприпустимість порушення посадовими особами органів місцевого самоврядування Конституції України і законів України, якими передбачено єдине громадянство.

Стосовно доводів позивача, що відповідачем недотримано процедуру звільнення з лав органів місцевого самоврядування, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Управління служби безпеки України в Чернівецькій області просило звільнити ОСОБА_1 за п. 2 ч. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу".

На підставі вказаного листа, 02.01.2020 р. відповідно до п. 9 ч. 6 ст. 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п.2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", п. 2 ч. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу" головою Чернівецької обласної ради прийнято розпорядження №1-к, яким припинено службу в Чернівецькій обласній раді ОСОБА_1 , заступника начальника організаційного відділу виконавчого апарату обласної ради, посадової особи 9 рангу V категорії посад, звільнивши її з роботи 03.01.2020 р. у зв`язку з набуттям громадянства іншої країни (Т. 1 а.с. 8).

Після звільнення за вищевказаною підставою, управління Служби безпеки України в Чернівецькій області направило Чернівецькій обласній раді лист від 17.03.2020 р., де вказувалося, що у зв`язку з нерозповсюдженням Закону України "Про державну службу" на посадових осіб органів місцевого самоврядування, необхідно змінити підстави звільнення ОСОБА_1 залишивши причини звільнення незмінними.

Враховуючи вказаний лист, керуючись ч. 7 ст. 55, ч. 2 ст. 58 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відповідачем прийнято розпорядження від 10.04.2020 р. №28-к, яким внесено зміни до розпорядження від 02.01.2020 р. №1-к, виклавши у наступній редакції: відповідно до п. 9 ч. 6 ст. 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п.1 ч.1 ст.20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", п.9 ст. 36 КЗпП України: припинити службу в Чернівецькій обласній раді ОСОБА_1 , заступника начальника організаційного відділу виконавчого апарату обласної ради, посадової особи 9 рангу V категорії посад, звільнивши її з роботи 03.01.2020 р. у зв`язку з набуттям громадянства іноземної країни, що є грубим порушенням присяги посадової особи органів місцевого самоврядування (Т. 1 а.с. 115).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу", підставами для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є: набуття громадянства іншої держави.

Згідно ч. 2 ст. 84 Закону України "Про державну службу" у випадках, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Слід зазначити, що законодавцем у ст. 83 Закону України "Про державну службу" проведено розмежування припинення державної служби у разі втрати права на державну службу та за ініціативою суб`єкта призначення.

Розпорядженням відповідача від 02.01.2020 р., позивача звільнено відповідно до п.2 ч.1 ст. 84 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням внаслідок набуття ним громадянства іншої держави, а саме наявності у позивачки паспорта громадянки Румунії.

Оскільки між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених іншим законом, а не у зв`язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.07.2018 р. в справі №812/1568/17, від 28.02.2018 р. у справі № 809/1138/16.

Суд звертає увагу на те, що в даному випадку мова не ведеться про звільнення працівника на підставі дисциплінарного стягнення, оскільки у зв`язку із набуттям громадянства іншої держави позивач втратив право на обіймання посади в державних органах та по аналогії закону право на службу в органах місцевого самоврядування, відтак доводи позивача та його представника стосовно не проведення службового розслідування суд не бере до уваги, позаяк набуття громадянства іншої держави не є дисциплінарним проступком.

При цьому, в подібних випадках законодавство не передбачає обов`язок проведення службового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №2493-ІІ крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, зокрема, у разі порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої ст. 11 цього Закону.

Так, дані спірні відносини виникли з приводу звільнення позивача зі служби в органах місцевого самоврядування за порушення ним Присяги посадової особи органів місцевого самоврядування та чи мало місце події, які були кваліфіковані як порушення цієї Присяги.

При цьому, Верховний Суд, неодноразово аналізуючи в своїх рішеннях текст присяги державного службовця (міститься в Законах України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-XII та від 10.12.2015 р. № 889-VIII), який є майже аналогічним тексту Присяги посадової особи місцевого самоврядування, дійшов таких правових висновків.

За змістом Присяги в основі поведінки службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.

Таким чином, порушення Присяги слід розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, надаючи оцінку оскаржуваним розпорядженням Чернівецької обласної ради №1-к від 02.01.2020 р. "Про звільнення ОСОБА_1 " та №28-к від 10.04.2020 р., дійшов висновку, що вони відповідають критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України та вимогам Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а відтак, позовна вимога про визнання протиправним та скасування розпоряджень про звільнення є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про поновлення позивача на посаді, то суд зазначає, що вони також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування розпоряджень відповідача, щодо яких суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд не вбачає протиправності спірних розпоряджень та наявності підстав для його скасування із поновленням позивача на роботі та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд відхиляє решту доводів позивача та його представника, які наведені у поданій позовній заяві, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлені судом обставини свідчать, про те що відповідачем дотримано вказаних критеріїв при прийнятті спірних рішень.

В ході судового розгляду справи відповідачем доведено правомірність прийнятих рішень та вчинених дій. Відтак суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю судом розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Чернівецька обласна рада (вул. М. Грушевського, 1, м. Чернівці, 58010, Код )

Суддя І.В. Маренич