Справа № 335/921/21
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/921/21 2-а/335/51/2021
РІШЕННЯ
3 березня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Соболєвої І.П., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Альошиної Марії Олександрівни, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 18 січня 2021 року серії ЕАН № 3680964,
28.01.2021 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до інспектора 3 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Альошиної Марії Олександрівни, Головного управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 18.01.2021 серії ЕАН № 3680964 з підстав не відповідності дій та постанови інспектора поліції вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Ухвалою судді від 28.01.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви 5 днів з дня отримання копії ухвали.
В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що 18.01.2021р. лейтенантом поліції 3 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Альошиною Марією Олександрівною, була винесена постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 2 ст. 126 КУпАП. В оскаржуваній постанові зазначено, що 18.01.2021 17:20:36 м. Запоріжжя проспект Моторобудівників 31, водій ОСОБА_1 , керуючий ТЗ не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, чим порушив вимоги пп. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху (далі за текстом ПДР). Позивач з постановою не згоден, вважає, що вона є незаконною, необґрунтованою та винесена з порушенням вимог чинного законодавства, через що підлягає скасуванню.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, судове засідання призначене на 26.02.2021.
Ухвалою суду від 26.02.2021р., розгляд адміністративної справи відкладено на 03.03.2021р.
Відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи у встановленому ст. 268 КАС України порядку шляхом направлення тексту повістки та ухвали на офіційну електронну адресу Департаменту патрульної поліції. Відзив на позовну заяву до суду не подали.
Відповідно до ч. 2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази, які в ній містяться, у сукупності, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3680964 від 18.01.2021 р., винесеної інспектором лейтенантом поліції роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Запорізькій області Альошиною Марією Олександрівною, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.
В оскаржуваній постанові вказується, що 18.01.2021 року, о 17-20 годині в м. Запоріжжі по проспекту Моторобудівників 31, водій керуючий ТЗ не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, чим порушив п.2.1 а ПДР керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ, ст. 126 ч. 2 КУпАП.
Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
У відповідності до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою, другою статті 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Згідно п. 2.1 (а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно із п. 2.4 (а) ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").
Отже, не пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Так, лейтенантом поліції Альошиною М.О. у відношенні ОСОБА_1 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що водій керуючи ТЗ не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії.
При цьому, з урахуванням викладеного в оскаржуваній постанові опису об`єктивної сторони нібито вчиненого позивачем правопорушення (непред`явлення посвідчення водія), відповідач мав кваліфікувати такі дії позивача за ч. 1 ст.126 КУпАП, а не за ч. 2 ст.126 КУпАП.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно ст. 44 КАС України, особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов`язки та зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.
Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.
Згідно з частинами 2 та 5 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.
Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі № 463/1352/16-а (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 90264746).
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).
Так, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що, оскільки наданими відповідачем до матеріалів справи про адміністративне правопорушення доказами не підтверджується та обставина, що позивач ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП, та в його діях не вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений положеннями вказаної статті.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно із нормою п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У відповідності до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18, відступила від раніше прийнятого висновку, який передбачав, що судовий збір при оскарженні постанов про адміністративне правопорушення сплаті не підлягає, та зазначила, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 454,00 грн.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. 19 Конституції України, п. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 288, 289 КУпАП, ст. ст. 6, 7, 9, 11, 44, 73-78, 90, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕАН № 3680964 від 18.01.2021 р., винесену інспектором лейтенантом поліції 3 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Альошиною Марією Олександрівною про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. за порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду (49005, м. Дніпро, вул. Василя Жуковського, 23) через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його постановлення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Судове рішення складене та підписане 3 березня 2021 року.

Суддя І.П. Соболєва