Справа № 344/3196/20
Суддя: Шамотайло О. В.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/3196/20
Провадження № 2-а/344/75/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Сивківа Василя Васильовича, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із адміністративним позовом, посилаючись на те, що оскаржуваною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення він визнаний винним та притягнений до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП.Відповідно до оскаржуваної постанови, до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн. При цьому, позивач просить скасувати дану постанову про адміністративне правопорушення, вказує на порушення поліцейським УПП в Івано-Франківській області порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, на переконання позивача поліцейський виніс оскаржувану постанову без повного, всебічного та об`єктивного вивчення обставин справи, позивач вважає, що відсутні підстави підтверджені, належними доказами, що він вчинив адміністративне правопорушення, постанова є необґрунтованою, просив позов задовольнити.

Сторона позивача будучи повідомленою про дату, час та місце судового засідання не прибула, причини та поважність неявки суду не повідомила, отож враховуючи наведене, а також вимоги КАС України щодо часових меж розгляду справ, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті з постановленням рішення, враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, подано заяву про розгляд справи без участі представника сторони відповідача. Представник відповідача -1 подав відзив на позовну заяву, за змістом якої вказав, що подавши позов до суду позивач в обґрунтування своїх вимог не надав жодних доказів, вказав, що факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, записами нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора. Просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозаписи (диск формату DVD-R марки «ALERUS» з написом прописними літерами від руки «Відеореєстратор з автомобіля відповід. ОСОБА_1 момент правопоруш», який був поміщений у паперовий конверт та розміщеним на вказаному диску файлом video_2020-05-27_09-49-16 тривалістю 2 хв2с відео без голосової доріжки, формату MP4 Video File - запис з відео реєстратора патрульного автомобіля на якому вбачається відрізок запису в проміжок часу із 13-00 до 13-02 та зафіксовано момент зупинки автомобіля НОМЕР_1 , а також диск формату DVD-R марки «VERBATIM» з написом прописними літерами від руки «Розгляд справи» та друкованими літерами від руки « ОСОБА_1 », який був поміщений у паперовий конверт та розміщеними на вказаному диску файлами тривалістю 5 хв, тривалістю 5 хв, тривалістю 5 хв, тривалістю 5хв, тривалістю 11 с, тривалістю 5 хв, тривалістю 5 хв, тривалістю 5хв, тривалістю 5 хв, тривалістю 5хв усі формату QuickTime Video File - запис з нагрудної камери поліцейського щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення), судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступних висновків і відповідних їм правовідносин.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №697258 від 18.02.2020, винесеної т.в.о. заступником командира взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Сивківим В.В., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2ст.122 КУпАП та накладено стягнення - штраф у розмірі 425грн.

В оскаржуваній постанові вказується, що 18.02.2020 о 13 год. 00хв. в м. Івано-Франківськ по вул. Тисменицька 279, водій керував транспортним засобом МЕРСЕДЕС БЕНЦ, номерний знак НОМЕР_1 в якому державний номерний знак закрито іншим предметом, а також не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію у разі зупинки на вимогу працівника поліції, чим порушив п. 2.9 (в), 9.9 (б) ПДР України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2ст.122 КупАП. (а.с.3).

З представлених відповідачем відео, вбачається фіксація запису в проміжок часу із 13-00 до 13-02 де задокументовано момент зупинки автомобіля НОМЕР_1 , який рухався попереду патрульного автомобіля та номерний знак якого є закритим іншим предметом, а також зафіксовано подальше, після зупинки спілкування позивача зі співробітниками патрульної поліції на місці зупинки транспортного засобу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), що затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 N 1306 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно із п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності із п.2.9 «в» Правил дорожнього руху, водієві, серед іншого, забороняється керувати транспортним засобом, без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

А згідно до п. 9.9 «б» Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Згідно із ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.

Так, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП, зокрема, у постанові, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Постанова серії ДП18 №697258 від 18.02.2020 містить наведення належних доказів, на яких ґрунтується висновок саме про вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с.3).

Доводи позивача про не вчинення ним правопорушення базуються на тому, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП.

З даного приводу слід вказати наступне.

У оскаржуваній постанові наявні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, так в п.7 «До постанови додаються» зазначено : «фото-відео фіксація нагрудної камери №5031, автомобільного реєстратора». Тобто, співробітниками патрульної поліції вказано технічні засоби за допомогою якого здійснено відеозапис про вчинення адміністративного правопорушення, зокрема «автомобільний реєстратор», що відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Так, відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У наведеній нормі чітко вказано, що у постанові повинно міститися відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), а не відомості про фірму виробника, серійний номер, дату та партію виготовлення такого технічного засобу.

У наведеній нормі КУпАП (ст. 283) не передбачено ні такої детальної ідентифікації, ні обов`язку вказувати про це в постанові.

Приписи ст. 283 КУпАП мають імперативний характер, вони прямо і безальтернативно визначають, що саме повинна містити постанова та які дані і відомості у ній вказуються.

Оскаржена постанова відповідає в повній мірі вимогам, передбаченим вищевказаною статтею, а долучені до неї і вказані у постанові докази свідчать про скоєння правопорушення позивачем.

З представлених відповідачем доказів вбачається, що позивач керував транспортним засобом, в якому державний номерний знак закрито іншим предметом (загороджується сталевою сіткою), який ускладнює чітке зчитання номерних знаків, а після зупинки патрульними поліцейськими водій повинен був увімкнути аварійну сигналізацію, чого зроблено не було навіть після того, як працівники поліції пояснили останньому причину зупинки транспортного засобу у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху та початку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Посилання на те, що позивач не порушував правил дорожнього руху, за що був зупинений поліцейськими, не спростовує того, що він, як водій був зобов`язаний увімкнути аварійну сигналізацію після зупинки незалежно від того, порушував він Правили чи не порушував.

Посилання позивача на правову позицію ВС від 26 вересня 2019 р. у справі №537/2822/19 про те, що за не ввімкнення аварійної світлової сигналізації у разі зупинки на вимогу поліції, відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП не настає суд не приймає, оскільки під час розгляду справи №537/2822/19 ВС наголосив, що у суді поліцейські повинні довести законність зупинки водія, у противному разі, дії поліцейського є незаконними, «оскільки законність підстав зупинки транспортного засобу позивача є недоведеною, це вказує на протиправний характер самої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., оскільки ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності саме за порушення правил зупинки на вимогу поліцейського. Суд наголошує, що в такому випадку підстава зупинки має бути законною».

В даному ж конкрентному випадку судом констатується правомірність та законність зупинки автомобіля позивача за конкретне порушення ПДР України та подальші дії позивача щодо не увімкнення світлової сигналізації після такої зупинки на вимогу поліцейського.

Вказане свідчить про те, що позивач, як водій транспортного засобу, проігнорував вимоги Правил дорожнього руху України хоча інші учасники дорожнього руху, мали право розраховувати на те, що позивач, як учасник дорожнього руху, виконує ці Правила, а не вчиняє дії, які можуть ускладнювати дорожній рух та створювати загрозу безпеці для інших учасників дорожнього руху.

Будь-яких доказів, які б свідчили про не вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови суду не надано.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідачем з урахуванням принципу «раціонального сумніву» доведено правові підстави для реалізації наданих йому повноважень, аналогічно цьому в справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до ч.2 ст.90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача, які містяться у позові лише вказують на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача.

Судом встановлено, що представником відповідачів поданими доказами, які були долучені до відзиву на позов, повністю доведено наявність тих обставин, що зазначені у оскаржуваній постанові від 18.02.2020, а тому являються необґрунтованими доводи позивача про відсутність його вини у вчиненні порушень, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст 122 КУпАП.

Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №697258 від 18.02.2020 винесена в межах повноважень, у визначений законодавством спосіб та з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення, а адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції частини 2 статті 122 КУпАП, а доводи позивача про не вчинення порушень вимог ПДР України суд вважає необґрунтованими та спростованими матеріалами справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про законність постанови серії ДП18 №697258 від 18.02.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. і про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскаржувана постанова не підлягає до скасування, є складена повноважною особою, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, а приймаючи спірну постанову відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд приходить до переконання про прийняття судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

На підставі викладеного, відповідно до ч.2 ст.122, 251, 252 КУпАП, керуючись ст. ст. 9, 72, 77, 241-246, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя О.В. Шамотайло