Справа № 640/14894/20
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року м. Київ № 640/14894/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Міністерства оборони України визнання незаконним та скасування абзацу 10 пункту 4 розділу 3 Інструкції, затвердженої наказом від 29.04.2016 № 232

за участю:
позивача - ОСОБА_1 ;

від відповідача - Дідик В.А.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати абзац 10 пункту 4 розділу 3 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити капітану юстиції ОСОБА_1 компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби в сумі 31227,55 грн;

- зобов`язати стягнути з Офісу Генерального прокурора середній заробіток позивачеві за несвоєчасний розрахунок (невиплата ОСОБА_1 компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби) при звільненні з військової служби у сумі в розрахунку за період з 16.12.2019 по день ухвалення судового рішення за цим адміністративним позовом.

Відповідно до ухвали суду від 07.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/14894/20; виділено в окреме провадження позовні вимоги, заявлені позивачем до військової частини НОМЕР_1 та Офісу Генерального прокурора, про:

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити капітану юстиції ОСОБА_1 компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби в сумі 31227,55 грн;

- зобов`язання стягнути з Офісу Генерального прокурора середній заробіток позивачеві за несвоєчасний розрахунок (невиплата ОСОБА_1 компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби) при звільненні з військової служби у сумі в розрахунку за період з 16.12.2019 по день ухвалення судового рішення за цим адміністративним позовом.

Позовні вимоги, заявлені до Міністерства оборони України, залишено на розгляді в адміністративній справі № 640/14894/20 та призначено підготовче засідання на 04.08.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що абзац 10 пункту 4 розділу 3 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період прямо суперечить положенням Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби Зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178.

Так, позивач зазначає, що право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначено статтею 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а порядок та механізм виплати такої компенсації встановлено Кабінетом Міністрів України постановою від 16.03.2016 № 178, яка не містить будь-яких обмежень щодо наявності визначеної календарної вислуги років у військовослужбовця, що звільняється з військової служби, для можливості отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Таким чином, на думку позивача, Міністерством оборони України протиправно внесені зміни наказом № 306 від 10.06.2019 в Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, й вказана норма обмежує та звужує права та гарантії військовослужбовців, встановлені Конституцією України, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178.

У підготовчому судовому засіданні 04.08.2020 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання, визнано неповажною неявку представника відповідача та у зв`язку з не наданням відповіді на відзив та не виконанням ухвали суду від 07.07.2020 в частині опублікування оголошення відкладено підготовче судове засідання на 22.09.2020.

21.09.2020 до суду надійшов відзив відповідача, у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 767/28897. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються, в тому числі, Міністерством оборони України, яке на виконання пункту 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та згідно Положення про Міністерство оборони України і винесло наказ, яким було затверджено відповідну Інструкцію.

У підготовчому судовому засіданні 22.09.2020 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію наказу Міністерства оборони України № 306 від 10.06.2019, всіх документів, на підставі яких видано вказаний наказ та документи на підтвердження викладеної у відзиві позиції відповідача, а також встановлено десятиденний строк для подання суду та позивачу вказаних документів.

У підготовчому судовому засіданні 20.10.2020 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача, поданого до суду 19.10.2020, про відкладення судового засідання та продовження строку для надання витребуваних судом документів у зв`язку з необгрунтованістю вказаного клопотання та подання останнього з порушенням встановленого частиною другою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України строку та вирішено продовжити підготовче судове засідання за відсутності представника відповідача.

Також ухвалою суду від 20.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 10.11.2020.

06.11.2020 до суду надійшло клопотання відповідача про приєднання документів, до якого додано пояснювальну записку до наказу Міністерства оборони України від 10.06.2019 № 306 та вказаний наказ.

Призначене на 10.11.2020 судове засідання знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді Катющенка В.П. у стані непрацездатності.

У судовому засіданні 16.02.2021 долучено до матеріалів справи копію наказу Міністерства оборони України від 12.11.2020 № 413 та оголошено перерву до 02.03.2021.

У судовому засіданні 02.03.2021 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі відповідно до статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з необґрунтованістю.

Позивач у судовому засіданні 02.03.2021 позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.03.2021 просив відмовити у задоволенні позову та звертав увагу суду, що наказом Міністерства оборони України від 12.11.2020 № 413 виключено норму, яку позивач просить скасувати.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 02.03.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 09.07.2015 проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та наказом Міністра оборони України від 02.12.2019 № 686 капітана юстиції ОСОБА_1 , прокурора спеціального відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із скороченням штатів).

Наказом Генерального прокурора від 11.12.2019 № 1092-вк прокурора спеціального відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України капітана юстиції ОСОБА_1 звільнено з 16.12.2019 з військової служби у запас відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), виключено зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення.

Пунктом 2 вказаного наказу Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Генеральної прокуратури України наказано провести повний розрахунок у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з військової служби до його виключення зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Оскільки на дату звільнення позивача з військової служби ОСОБА_1 повністю не був забезпечений належним йому речовим майном, останній звернувся з заявою до командира військової частини НОМЕР_1 , у якій він перебував на речовому (майновому) забезпеченні.

Листом від 21.04.2020 № 1635 військова частина НОМЕР_1 на вказане звернення ОСОБА_1 повідомила позивача, зокрема про те, що на момент звільнення останнього з військової служби його загальна календарна вислуга у Збройних Силах України становила 4 роки 5 місяців 1 день

Враховуючи наведене, з посиланням на абзац 10 пункту 4 Розділу 3 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, вказана військова частина повідомила ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для нарахування компенсації вартості за неотримане речове майно та складання відповідної довідки.

Одночасно військовою частиною НОМЕР_1 надано позивачу довідку про неотримане речове майно капітана юстиції ОСОБА_1 та перелік цін станом на 01.02.2019.

Вважаючи протиправним та таким, що порушує його право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, абзац 10 пункту 4 Розділу 3 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно пункту 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

За військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, зберігаються продовольче, речове та інші види забезпечення, передбачені цією статтею, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми Закону постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Пунктом 2 наведеної постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 встановлено Міністерству оборони, Міністерству внутрішніх справ та Міністерству інфраструктури привести власні нормативно-правові акти у відповідність із цією постановою.

Пунктом 1 Порядку - № 178 визначено, що цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця (п. 3 Порядку № 178).

Згідно пункту 4 наведеного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом 7 Порядку № 178 встановлено, що виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

На виконання пункту 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та з метою упорядкування речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України Міністерством оборони України наказом від 29.04.2016 № 232 "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України" затверджено Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період та Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період.

Пунктом 4 Розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період у редакції, чинній станом на час її прийняття, визначено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" (абзац другий пункту Розділу ІІІ 4 Інструкції).

Згідно абзацу третього пункту 4 Розділу ІІІ наведеної Інструкції грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року N 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Перелік предметів із визначенням заготівельної вартості на початку кожного року ДДЗ та ПМР надає до ЦУРЗ (абзац четвертий пункту 4 Розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Розділу ІІІ зазначеної Інструкції ЦУРЗ відповідно до наданих цін ДДЗ та ПМР складає довідник цін, який доводиться до військових частин і установ для проведення розрахунків виплати грошової компенсації.

Оплата вартості пошиття предметів обмундирування та взуття, а також виплата грошової компенсації здійснюються за рахунок відповідних статей кошторису Міністерства оборони (абзац шостий пункту 4 Розділу ІІІ Інструкції).

Наказом Міністерства оборони України від 10.06.2019 № 306 "Про внесення змін до наказу Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року N 232", який набрав чинності 27.08.2019, пункт 4 Розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період доповнено абзацами 7 - 13.

Відповідно до абзацу десятого пункту 4 Розділу ІІІ вказаної Інструкції у редакції зі змінами, внесеними наказом Міністерства оборони України від 10.06.2019 № 306, під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі.

Саме наведені зміни призвели до неотримання ОСОБА_1 під час звільнення 16.12.2019 у запас компенсації вартості за неотримане речове майно, позаяк його загальна календарна вислуга становила 4 роки 5 місяців 1 день.

При цьому суд констатує, що ні стаття 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ні постанова Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно", тобто вищі нормативно-правові акти по відношенню до наказу Міністерства оборони України (наказ від 10.06.2019 № 306), не містили у собі норми, яка б обмежувала право військовослужбовця на отримання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, календарною вислугою у 5 років.

Разом з тим, наказом Міністерства оборони України від 12.11.2020 № 413 "Про затвердження Змін до Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період та Змін до Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період", який набрав чинності 19.02.2021, зокрема, виключено абзац десятий пункту 4 Розділу ІІІ наведеної Інструкції.

Частиною третьою статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Враховуючи наведену норму зазначеного Кодексу та ту обставину, що абзац десятий пункту 4 Розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період станом на час постановлення рішення у даній справі виключено відповідачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 15 березня 2021 року.