Справа № 640/1037/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року м. Київ № 640/1037/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сагал"
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сагал» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що висновки акту перевірки від 30.09.2019 №62/26-15-05-02-01/31904516 не відповідають фактичним обставинам справи, взаємовідносини з ТОВ «ТД «Металбудпостач» мали реальні наслідки, придбаний у останнього товар реалізований ТОВ «ТД «Сагал» іншим суб`єктам господарської діяльності. При цьому, позивач вказував, що всі висновки контролюючого органу щодо порушення ним податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ТД «Металбудпостач» базуються на недоведеному припущені про фіктивність такого контрагента.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній стверджує про правомірність прийнятих ним рішень та просить суд відмовити задоволенні адміністративного позову. Зокрема, представник ГУ ДПС у м. Києві вказує, що у зв`язку із відсутньою штатною чисельністю працівників, відсутністю основних фондів, виробничих потужностей у ТОВ «ТД «Металбудпостач» останнє не могло фактично провадити фінансово-господарську діяльність та придбавати/постачати товари, за відсутності залучення третіх осіб для здійснення таких операцій.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Торговий дім «Сагал», за наслідком якої складено акт перевірки від 30.09.2019 №62/26-15-05-02-01/31904516 (далі - акт перевірки).

У висновках акту перевірки вказано про наступні порушення:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, пункту 5 та пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, статті 9 Закону України «про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, в результаті чого завищено від`ємн6е значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 179243 грн., в тому числі за 2017 рік - 179243 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 28411, в тому числі по періодам: листопад 2017 - 10174 грн.; грудень 2017 - 18237 грн. та завищено від`ємне значення різниці податкового зобов`язання та податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 1463 грн., в тому числі за грудень 2017 - 1463 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивачем подано заперечення, за наслідком розгляду яких ГУ ДПС у м. Києві листом від 23.10.2019 №30562/10/26-15-05-02-01 залишено висновки акту перевірки від 30.09.2019 №62/26-15-05-02-01/31904516 без змін.

Надалі, контролюючим органом прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, яким ТОВ «ТД «Сагал» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 28411 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 7103 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1);

- податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, яким встановлено завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2017 рік у сумі 179243 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2);

- податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, яким ТОВ «ТД «Сагал» зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2017 року на загальну суму 1463 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №3).

Тут і надалі разом спірні та/або оскаржувані рішення.

За наслідком адміністративного оскарження рішенням Державної податкової служби України від 28.12.2019 №25019/0/90-10-05-05-02 скаргу позивача на спірні рішення залишено без задоволення, а останні - без змін.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Порядок формування доходів і витрат в бухгалтерському обліку врегульовано Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» та 16 «Витрати», що затверджені наказами Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 та від 31.12.1999 року №318.

Зокрема, за змістом пунктів 5 і 7 П(с)БО 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Визначені доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

У відповідності до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.02.2000 року за №85/4306 зобов`язання визначається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визначене зобов`язання підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу візитного періоду.

Поряд з цим, за змістом норм пунктів 200.1, 200.4 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У свою чергу, відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, абзацу «б» пункту 185.1 статті 185, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України, «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг (тобто, в розумінні підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу, будь-яка операція, що не є постачанням товарів), місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статі 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Водночас в силу норм пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХIV(далі - Закон №996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, «первинний документ» - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а «господарська операція» - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За змістом частини 1 та 2 статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У свою чергу, згідно частиною 3 статті 9 цього Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на рахунках бухгалтерського обліку.

Зі змісту наведених норм права можна дійти висновків про те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат і податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Тобто, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Дані висновки суду не суперечать правовій позиції Верховного Суду, що була сформована ним у постановах від 19.03.2019 у справі №826/9534/17, від 26.02.2019 у справі №826/1536/18, від 11.12.2018 у справі №804/6942/16 за наслідками проведення правового аналізу норм ПК України та Закону №996-ХIV. Зокрема, Верховний Суд відзначив те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. У первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «ТД «Металбудпостач» укладено договір купівлі-продажу №01022017 від 01.02.2017, у відповідності до якого продавець зобов`язується за завданням покупця відпустити матеріали, далі по договору «Товар» перелік та найменування якого зазначається в рахунках, які є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах визначених в даному договорі (далі - договір) (т. 1, а.с. 61).

Згідно із пунктом 2.1 договору ціна договору складається з видаткових накладних.

Відповідно до пунктів 4.2 договору підставою для проведення розрахунків є накладна на відпуск товару.

На підтвердження реальності господарської операції з ТОВ «ТД «Металбудпостач» позивачем надано до суду копії наступних документів: рахунок-фактура №СФ-0000363 від 29.03.2017 (загальна сума 179243,14 грн., в тому числі ПДВ - 29873,86 грн.), видаткові накладні №РН-00217 від 31.03.2017 на товар труба ДУ 25х3,2 ОЦ на загальну суму - 19243,17 грн., в тому числі ПДВ - 3207,19 грн., видаткова накладна №РН-00274 від 11.05.2017 на товар труба ДУ 15х2,8 ОЦ та труба сталева емальована 105 на загальну суму 35000 грн., в тому числі ПДВ 5833,34 грн., №РН-00280 від 15.05.2017 на загальну суму 25000 грн., в тому числі ПДВ - 4166,67 грн., №РН-00323 від 13.06.2017 на загальну суму 25000 грн., в тому числі ПДВ - 4166,67 грн., №РН-00347 від 05.07.2017 на загальну суму 25000 грн., в тому числі ПДВ - 4166,67 грн., №РН-00367 від 26.07.2017 на загальну суму 156 грн., у тому числі ПДВ - 26 грн., №РН-00365 від 26.07.2017 на загальну суму 8965,72 грн., в тому числі ПДВ - 1494,29 грн., №РН-00366 на загальну суму 2840,82 грн., в тому числі ПДВ - 473,47 грн., №РН-433 від 11.10.2017 на загальну суму 5571,34 грн., в тому числі ПДВ - 928,56 грн., №РН-470 від 28.12.2017 на загальну суму 32466,12 грн., в тому числі ПДВ - 5411,02 грн.; виписки по банку (т. 1, а.с. 63-71), товарно-транспортні накладні (т. 1, а.с. 72-80, 97, 102, 109, 118, 133, 138, 142, 156, 178, 198, 225, 233, 239, 242 ), податкові накладні №45 від 31.03.2017, №31 від 24.04.2017, №35 від 26.04.2017, №19 від 15.05.2017, №10 від 09.06.2017, №12 від 09.10.2017, №13 від 28.12.2017 (т. 1, а.с. 80-86, а.с. 88), квитанції про реєстрацію податкових накладних (т. 1, а.с. 87).

Також позивачем надано до суду копії довіреностей №70 від 03.05.2017, №56 від 17.05.2017, №56 від 17.05.2017, №80 від 23.05.2017, №169 від 30.05.2017, №369 від 22.05.2017, 402 від 29.05.2017, №369 від 22.05.2017, №649 від 22.05.2017, №402 від 29.05.2017, №452 від 14.06.2017, №190 від 16.06.2017, №КК000000817 від 22.06.2017, №КК000000868 від 30.016.2017, №59 від 05.07.2017, №787 від 10.07.2017, №520 від 03.07.2017, ІД-00797 від 12.07.2017, №685 від 06.06.2017, №481 від 15.05.2017, №369 від 22.05.2017, №190 від 16.06.2017, №1379 від 05.06.2019, №48 від 06.12.2018, №ІД-01001 від 27.11.2017, №ІД-01064 від 14.12.2017, №ІД-00717 від 08.06.2017, №36 від 13.06.2017, №448 від 13.06.2017, №ІД-00723 від 12.06.2017, №126 від 19.06.2017, №452 від 14.06.2017, №449 від 06.09.2017, №1906-12 від 19.06.2017, №423 від 26.06.2017, №293393 від 05.07.2017, №292930 від 13.07.2017, 354 №18.07.2017, №636 від 30.08.2017, №292879 від 25.10.2017, №393 від 30.10.2017, №4071 від 15.11.2017, №1477 від 30.11.2017, №280 від 21.12.2017, №КК000002306 від 16.12.2017, №793 від 10.08.2017, №449 від 06.09.2017, №553 від 28.07.2017, №889 від 26.07.2017, довіреність №702 від 20.10.2017, №1131 від 15.03.2018, №102 від 15.05.2018, №156 від 18.05.2018, №539 від 31.05.2018, №12 від 10.07.2018, №250 від 06.02.2019, №731 від 28.03.2019, №396 від 28.12.2017, №77 від 19.01.2018, №177 від 14.02.2018, №367 від 10.04.2018, №0305-2 від 03.05.2018, №5 від 17.01.2019.

Окрім цього, позивачем надано документи щодо реалізації придбаного у його контрагента товару, зокрема: видаткова накладна №233 від 19.04.2017 на товар труби сталеві ГОСТ 3262-75 Ду 20х2,8 ОЦ, Ду 25х2,8 ОЦ, Ду 32х2,8 ОЦ, Ду 15х2,8, Ду 20х2,8, Ду 25х2,8, Ду 32х2,8, Ду 40х3,0 ГОСТ 10704-91 ф 57х3,00, 76х3,5, 89х3,5 на загальну суму 78195,96 грн., в тому числі ПДВ 13032,66 грн., (ТОВ «Українська Сантехнічна компанія»); видаткова накладна №276 від 03.05.2017 на товар труби сталеві ГОСТ 3262-75 Ду 15х2,5, 25х2,8, 32х2,8 ОЦ, труби сталеві ГОСТ 10705 ф 57х3,00, 76х3,0 ОЦ на загальну суму 47733,34 грн., в тому числі ПДВ 7955,56 грн., видаткова накладна №277 від 03.05.2017 на товар труби сталеві ГОСТ 3262-75 Ду 25х2,8, 32х2,8 ОЦ (ТОВ «Ресурс ДС); видаткова накладна №322 від 17.05.2017 на товар труби сталеві ГОСТ 3262-75 ДУ 25х2,8, 15х2,8 ОЦ на загальну суму 14840 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 2473,33 грн. (ТОВ Буд-Леон); видаткова накладна №338 від 23.05.2017 на товар труби металеві ГОСТ 3262-75 Ду 15х2,8, 20х2,8, 25х2,8, 32х2,8 ОЦ, ведення штамповані ф 57 ОЦ, прорізка труб, різби ДУ 25, 32, 50 оц на загальну суму 6091,80 грн., в тому числі ПДВ - 1015,30 грн. (ТОВ Хонест»); видаткова накладна №357 від 30.05.2017 на загальну суму 40906,50 грн., в тому числі ПДВ 6817,75 грн. (ТОВ «АРМАСПЕЦТОРГ); видаткова накладна №334 від 22.05.2017 на загальну суму 6990,00 грн., в тому числі ПДВ 1165,00 грн., видаткова накладна №335 від 22.05.2017 на загальну суму 8149,50 грн., в тому числі ПДВ - 1358,25 грн., видаткова накладна №356 від 29.05.2017 на загальну суму 29061 грн., в тому числі ПДВ 4843,50 грн., видаткова накладна №334 від 22.05.2017 на загальну суму 6990 грн., в тому числі ПДВ 1165 грн., видаткова накладна №335 від 22.05.2017 на загальну суму 8149,50 грн., в тому числі ПДВ 1358,25 грн., видаткова накладна на загальну суму 29061 грн., в тому числі ПДВ 4843,50 грн., видаткова накладна №404 від 15.06.2017 на загальну суму 2160 грн.. в тому числі ПДВ 360 грн., (ТОВ «ІНСТАЛЯР ЧВ»); видаткова накладна №341 від 24.05.2017 на загальну суму 29860,00 грн., в тому числі 4976,70 грн. (ТОВ «УСК «Волантіс»); видаткова накладна №236 від 22.05.2017 на загальну суму 5406 грн., в тому числі ПДВ 901 грн. (ТОВ НВФ «КАНТА»); видаткова накладна №425 від 22.06.2017 на загальну суму 27015,80 грн., в тому числі ПДВ 4502,63 грн. (ТОВ КОМФОРТ ІНСТАЛ); видаткова накладна №428 від 23.06.2017 на загальну суму 4764,12 грн., в тому числі ПДВ - 794,02 грн., видаткова накладна №463 від 04.07.2017 на загальну суму 17539,20 грн., в тому числі ПДВ - 2923,20 грн.(ТОВ «Комфорт і Клімат»); видаткова накладна №466 від 05.07.2017 на загальну суму 1928 грн., в тому числі ПДВ 321,33 грн. (ТОВ «Альлфа-Метал Груп); видаткова накладна №480 від 10.07.2017 на загальну суму 2032,00 грн., у тому числі ПДВ - 338,67 грн. (ТОВ УКРТЕХЕНЕРГОСЕРВІС»); видаткова накладна №500 від 13.07.2017 на загальну суму 48818 грн., в тому числі ПДВ 8136,33 грн. (ТОВ «Інсталятор ЧВ»), видаткові накладні №503 від 13.07.2017, №378 від 07.06.2017, №319 від 16.05.2017, №517 від 20.07.2017, №339 від 24.05.2017, №425 від 22.06.2017, №305 від 06.06.2019, №418 від 29.07.2018, №799 від 07.12.2018, №859 від 27.11.2017, №895 від 18.12.2017, №381 від 08.06.2017, №403 від 15.06.2017, №405 від 15.06.2017, №406 від 15.06.2017, №413 від 19.06.2017, №404 від 15.06.2017, №648 від 07.09.2017, №439 від 27.06.2017, №436 від 27.06.2017, №467 від 06.07.2017, №507 від 14.07.2017, №513 від 18.07.2017, №626 від 31.08.2017, №790 від 30.10.2017, №791 від 30.10.2017, №836 від 17.11.2017, №866 від 30.11.2017, від 22.12.2017 №911, №914 від 26.12.2017, №586 від 10.08.2017, №648 від 07.09.2017, №553 від 28.07.2017, №558 від 31.07.2017, №557 від 26.07.2017, №776 від 25.10.2017, №852 від 23.11.2017, №143 від 22.03.2018, №264 від 15.05.2018, №281 від 21.05.2018, №315 від 31.05.2018, №390 від 11.07.2018, №64 від 06.02.2019, №185 від 29.03.2019, №928 від 29.12.2017, №25 від 19.01.2018, №70 від 14.02.2018, №157 від 28.03.2018, №177 від 10.04.2018, №24 від 19.01.2018.

Разом з цим, як зазначено в акті перевірки в ході її здійснення встановлено дефектність товарно-транспортних накладних (аркуш 5 акту перевірки), оскільки перевезення здійснювалось ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , однак ТОВ «ТД «Металбудпостач» не задекларовано виплати доходу по вказаним ФОП.

Також в акті перевірки зазначено, що згідно з податковою інформацією по контрагенту позивача ТОВ «ТД МЕТАЛБУДПОСТАЧ» контролюючим органом встановлено, що останній перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві. Основним видом діяльності є оптова торгівля металами та металевими рудами (КВЕД 46.72). У період з 24 травня 2016 року по теперішній час директором є ОСОБА_3 .

Згідно даних ІС «Податковий блок» відносно господарської діяльності ТОВ «ТД МЕТАЛБУДПОСТАЧ» заведено картку суб`єкта фіктивного підприємництва від 20 червня 2018 року №1894/8/26-55-21-05, у зв`язку з порушенням кримінального провадження від 14.07.2017 №000079 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України та наданням директором ТОВ «ТД МЕТАЛБУДПОСТАЧ» ОСОБА_3 показів про його непричетність до реєстрації та ведення господарської діяльності ТОВ «ТД МЕТАЛБУДПОСТАЧ».

Окрім цього, в акті перевірки контролюючий орган зазначає про відсутність трудових, виробничих ресурсів, не встановлення факту придбання товарів у інших суб`єктів, що загалом свідчить про нереальність господарських операцій між ТОВ «ТД «Сагал» та ТОВ «ТД МЕТАЛБУДПОСТАЧ».

З приводу вищевикладеного, суд зазначає, що здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента - це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій.

Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

При цьому, сам по собі факт недекларування контрагентом позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, на думку суду, не впливає на право позивача (покупця) сформувати податковий кредит, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 30 січня 2018 року №К/9901/612/18 та №К/9901/630/18.

Крім того, жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагента позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність трудових ресурсів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

При цьому, аргументи відповідача ґрунтуються на інформації з АІС «Податковий блок», однак така інформація не є належним та допустимим доказом у справі, а висновки про відсутність у контрагентів позивача умов для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання господарських операцій з позивачем нереальними (безтоварними).

Також, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність окремих документів, оскільки така наявність або відсутність, так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Щодо посилань контролюючого органу на досудові розслідування в рамках кримінальних проваджень, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту є Кримінальний процесуальний кодекс України.

У частині 1 статті 23 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 95 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, протоколи допиту, пояснення, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

З наведеного вбачається, що сам факт отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Також, сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Крім того, про наявність кримінальних справ, чи тим більше наявність вироків, за фактом фіктивного підприємництва, що має безпосереднє значення для надання висновку, щодо діяльності господарюючих суб`єктів, а ні щодо позивача ні щодо його контрагентів надано не було.

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17.

Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог КАС України не було доведено та надано належних доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.

Також, на момент розгляду даної справи відсутня інформація щодо закінчення досудового розслідування та наявності вироку суду у кримінальній справі за кримінальними провадженнями відносно позивача, його контрагента чи їх посадових осіб.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Варто також зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Однак, у разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Ознаки фіктивності мають бути доведені належними, допустимими і достовірними доказами, поняття, джерела і характеристики яких наведені у Главі 5 Кодексу адміністративного судочинства України .

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України докази оцінюються та мають ґрунтуватися на безпосередньому, повному, всебічному та об`єктивному їх дослідженні.

Суд вказує, що норми матеріального закону не пов`язують визнання ознак фіктивності юридичної особи з обов`язковим встановленням вини в діях особи (осіб), яка зареєструвала таку особу, чи попереднього кримінального провадження і постановлення обвинувального вироку щодо осіб, які вчинили фіктивне підприємництво, тобто злочин, передбачений частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, суд вважає, що в акті перевірки відсутні будь-які докази на підтвердження того, що укладаючи спірний договір, позивач та ТОВ «ТД МЕТАЛБУДПОСТАЧ діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, оскільки, як встановлено судом договір укладений з ТОВ «ТД МЕТАЛБУДПОСТАЧ» мав реальний характер та призвів до зміни активів ТОВ «ТД «Сагал».

Суд наголошує, що надані первинні документи повністю відображають суть господарських операцій, рух товарів від контрагента позивача та реалізація ним такого товару в подальшому.

Натомість, відповідач під час судового розгляду справи не навів будь-яких переконливих доводів та не надав належних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків.

Посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його ТОВ «ТД МЕТАЛБУДПОСТАЧ» носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності, а тому не можуть спростовувати факт здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.

Згідно із частиною 1 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з огляду на приписи наведених правових норм процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про не відповідність спірних рішень, критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а відтак наявні підстави для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Положеннями частини 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що адміністративний позов підлягає до задоволення, судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору підлягають стягненню на користь останнього із ГУ ДПС у м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 72-73, 76-78, 132, 134, 139, 143, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сагал» (03062, м. Київ, вул. Кулібіна, б. 14, ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04635, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

5. Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04635, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сагал» (03062, м. Київ, вул. Кулібіна, б. 14, ) за рахунок бюджетних асигнувань сплачений ним судовий збір у розмірі 3243 (три тисячі двісті сорок три) грн. 30 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги

Суддя М.А. Бояринцева