Справа № 200/7455/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року справа №200/7455/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника відповідача Ноздрьова С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Донецької обласної прокуратури та ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року (повне судове рішення складено 30 листопада 2020 року в м. Слов`янську) в справі № 200/7455/20-а (суддя в І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Донецької обласної прокуратури, в якому просила стягнути суми середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі № 805/3984/15-а за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді за період з 31.03.2020 по 30.07.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі № 805/3984/15-а ОСОБА_1 поновлено на посаді, яку вона обіймала до звільнення, проте відповідач ухилявся від виконання вказаного рішення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в сумі 18505 (вісімнадцять тисяч п`ятсот п`ять) гривень 75 копійок.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким змінити суму середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню за час невиконання рішення суду, з урахуванням відповідного коефіцієнту підвищення відповідно до відомостей про розмір заробітної плати співробітників у 2020 році.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи в сукупності з нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку із чим дійшов хибного висновку про розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Донецька обласна прокуратура також не погодилась із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Проте позивачем надано трудову книжку лише 31.07.2020, отже на думку відповідача, рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі прийнято вчасно, затримки у його виконанні з боку прокуратури не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 . Остання до апеляційного суду не прибула.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 01 вересня 2003 року працювала на посаді слідчого прокуратури Кіровського району м. Макіївки, з 14 березня 2011 року на посаді помічника прокурора Кіровського району м. Макіївки, з 06 червня 2012 року прокурором прокуратури Кіровського району м. Макіївки, з 13 травня 2015 року прокурором прокуратури Волноваського району.

30 червня 2015 року наказом прокуратури Донецької області №830-к, керуючись ст. 16 Закону України «Про прокуратуру», частиною 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» юриста 2 класу ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури Волноваського району прокуратури Донецької області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України.

Зазначені обставини встановлені в рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі № 805/3984/15-а, яке залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2020, і підтверджуються матеріалами справи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 в справі № 805/3984/15-а позов ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Донецької області № 830-к від 30 червня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Волноваського району прокуратури Донецької області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора прокуратури Волноваського району прокуратури Донецької області з 30 червня 2015 року. Звернуто рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 .

Позивач 30.06.2020 звернулася до Прокуратури Донецької області із заявою, в якій просила надати інформацію з приводу виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020.

Листом від 27.07.2020 № 11-2125-20 Прокуратура Донецької області повідомила ОСОБА_1 , що посада прокурора прокуратури Волноваського району Донецької області, на якій її поновлено судом, у структурі та штатному розписі прокуратури Донецької області відсутня. Для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/3984/15-а прокуратура Донецької області пропонує прибути до відділу роботи з кадрами прокуратури Донецької області, яке розташоване у м. Маріуполі.

Наказом Прокуратури Донецької області від 31.07.2020 № 784-к скасовано наказ прокурора Донецької області від 30.06.2015 № 830-к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Волноваського району Донецької області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора прокуратури Волноваського району Донецької області з 30.06.2015.

Відповідачем надано довідку-розрахунок середнього заробітку від 23.11.2020 № 21-85-136, в якій зазначено, що середньоденна заробітна плата позивачки за період квітень-травень 2015 року (останні два місяця що передували звільненню) складала 234,25 грн; середньомісячна заробітна плата за період квітень-травень 2015 року складала 4567,87 грн.

Вважаючи, що Прокуратура Донецької області без законодавчо встановленого підґрунтя певний час не виконувала рішення суду, яке набрало законної сили, та не поновлювала її на роботі, ОСОБА_1 звернулось до суду з цим позовом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частинами 1 та 7 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Приписами ст. 236 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Стаття 236 Кодексу законі про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

У пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

У постанові від 12.06.2019 у справі № 826/18436/16 Верховний Суд зазначив, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Отже, посилання на те, що позивач не подавала трудової книжки не впливає на вирішення питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення. Відповідач повинен був видати наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді на виконання рішення суду. Внесення відповідних записів до трудової книжки можливо здійснити і пізніше в часі, та взагалі, зазначена дія не виключає обов`язку відповідача щодо видання відповідного наказу.

Суд зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі № 805/3984/15-а про поновлення позивача на посаді фактично виконане лише 31.07.2020, відтак, у ОСОБА_1 наявне право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідно до ст. 236 КЗпП України з 30.03.2020 по 30.07.2020.

Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які викладені в постанові від 08.11.2019 у справі № 813/5952/15 і в постанові від 30.01.2019 у справі № 808/1271/18.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17 зазначив, що положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Отже, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

При цьому колегія суддів не погоджується з визначеним місцевим судом розміром середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Дійсно, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 в справі № 805/3984/15-а прийнято в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Копія цього рішення надійшла до відповідача лише 06 квітня 2020 року. У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції вважав, що першим днем протиправної бездіяльності останнього слід вважати 06 квітня 2020 року.

Проте, з таким висновком не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 в справі № 805/3984/15-а позов ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Донецької області № 830-к від 30 червня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Волноваського району прокуратури Донецької області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора прокуратури Волноваського району прокуратури Донецької області з 30 червня 2015 року. Звернуто рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

У постанові від 12.06.2019 у справі № 826/18436/16 Верховний Суд зазначив, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Отже, період затримки необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.

Відтак, період затримки становить з 31.03.2020 по 30.07.2020.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100), установлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата позивача відповідно до довідки-розрахунку середнього заробітку становить 234,25 грн.

При цьому заслуговують на увагу доводи позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність обчислення середньоденної заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу.

Так, згідно п. 10 Порядку № 100 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, в т.ч. на день постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення), у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Місцевим судом цим доводам позивач взагалі не надано жодної оцінки, що виправляється колегією суддів.

Відповідно до довідки відповідача, підвищення посадового окладу за посадою позивачки склав 1,25.

Отже, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 для обрахунку середнього заробітку становить 292,81 грн (234,25 грн. * 1,25).

У періоді починаючи з 31.03.2020 (включно) по 30.07.2020 (включно) - 83 робочих дня.

Отже, середньоденна заробітна плата за час затримки виконання рішення суду за вказаний період складає 24 303,23 грн (292,81 грн * 83).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду зміні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Підстав для відшкодуванню судових витрат відповідача не існує. Позивач судових витрат не поніс.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року в справі № 200/7455/20-а змінити.

В абзаці другому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року в справі № 200/7455/20-а слова і цифри «в сумі 18 505 (вісімнадцять тисяч п`ятсот п`ять) гривень 75 копійок» замінити словами і цифрами «у сумі 24 303 (двадцяти чотирьох тисяч трьохсот трьох) гривень 23 копійок».

В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року в справі № 200/7455/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення - 16 березня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

Т. Г. Гаврищук

Е. Г. Казначеєв