Справа № 420/3938/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3938/21
УХВАЛА
17 березня 2021 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову до пред`явлення позову,
ВСТАНОВИВ:
15 березня 2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просить: зупинити дію рішення відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 30.10.2020 про відмову у наданні дозволу на міграцію в Україну ОСОБА_1 до набрання рішенням суду законної сили.
Дана заява обґрунтована тим, що 12 лютого 2021 року представником ОСОБА_1 було отримано рішення відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 30.10.2020 року про відмову у наданні дозволу на міграцію в Україну ОСОБА_1 .
Сторона позивача має намір в судовому порядку оскаржити рішення відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 30.10.2020 року про відмову у наданні дозволу на міграцію в Україну ОСОБА_1 , визнати його протиправним та скасувати.
Заявник вказав, що на даний час сторона позивача не отримала всіх доказів для звернення до суду з позовною заявою для оскарження рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію, а отже, ОСОБА_1 повинен покинути Україну, оскільки подальше його перебування на території України буде незаконним, а Державна міграційна служба вживатиме заходів щодо його видворення за межі України.
Заявник зазначив, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову фактично обумовлена існуванням реальної загрози видворення позивача за межі території України до набрання рішенням суду законної сили.
Видворення позивача за межі України істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, право на ефективний захист та поновлення порушених прав, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).
Згідно ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
За приписами ч.2 ст.151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.154 КАС України).
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.
За змістом ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Суд вважає безпідставними доводи заявника стосовно існування реальної загрози видворення позивача за межі території України до набрання рішенням суду законної сили, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, право на ефективний захист та поновлення порушених прав, за захистом яких він має намір звернутися до суду, оскільки зі змісту частин 2, 4, 6 ст.13 Закону України «Про імміграцію», на які посилається заявник, випливає, що у разі оскарження особою рішення про надання їй дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.
Таким чином, у випадку оскарження до суду рішення про відмову у наданні дозволу на міграцію в Україну, рішення про видворення позивача не буде прийнято до набрання рішенням суду законної сили.
Тобто, сам факт пред`явлення позивачем такого позову убезпечить його від видворення на час судового розгляду справи, і тому підстав для вжиття судом додаткових заходів, передбачених ст.151 КАС України, суд не вбачає.
З викладеного вбачається, що забезпечувальні заходи позивачу потрібні лише до моменту пред`явлення позову до суду, а не до набрання рішенням суду законної сили.
Щодо неможливості подання позивачем позову без отримання усіх доказів слід зазначити, що відповідно до приписів ч.1 ст.80, ч.5 ст.161 КАС України позивач у разі необхідності додає до позову клопотання про витребування доказів судом, які не може самостійно надати. Крім того, відповідно до п.8 ч.4 ст.160 КАС України у позовній заяві, серед іншого, зазначаються докази, які не можуть бути подані разом з позовною заявою (за наявності). Тобто дана обставина не є перешкодою для звернення до суду з позовом.
Також суд зауважує, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, не ускладнить та не унеможливить виконання рішення суду, право на ефективний захист та поновлення порушених прав, за захистом яких позивач має намір звернутися до суду, оскільки видворення позивача за межі України неможливе без судового рішення в іншій справі за позовом органу міграційної служби до ОСОБА_1 в порядку ст.288 КАС України, який пред`являється до місцевого загального суду як адміністративного та розглядається судом за обов`язкової участі сторін.
Про наявність такого позову у провадженні місцевого загального суду заявник суду не повідомляє.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність передбачених ч.2 ст.150 КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючись ст. 150, 151, 154, 248, 256, 293 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 30.10.2020 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 до набрання рішенням суду законної сили - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя В.В. Андрухів