Справа № 260/2460/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/2460/20 пров. № А/857/590/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Большакової О.О., Гінди О.М.,

за участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року (головуючий суддя Іванчулинець Д.В., м. Ужгород, повний текст складено 07.12.2020) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив визнати дії Пенсійного фонду неправомірними і зобов`язати перерахувати пенсію позивача, згідно довідок по зарплаті оригінали виписок, які знаходяться в пенсійному фонді із виходу на пенсію по інвалідності 15.03.2011 починаючи з 31.07.2011 на пенсію по віку до сьогоднішнього дня; зобов`язати відповідача дорахувати позивачу до загального стажу період навчання в автошколі Роменського району Сумської області по направленню військового комісаріату від 07.11.1968 року по 06.03.1969 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відшкодувати позивачу збитки в розмірі два мільйони гривень.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року позов задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 починаючи з 31.07.2011 на пенсію по віку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області оскаржили в його в апеляційному порядку. ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача перерахувати пенсію з 31.07.2011 на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно правовими актами ( в редакції чинній на 31.07.2011 рік); зобов`язати управління пенсійного фонду Закарпатської області перерахувати пенсію з дня виходу на пенсію по інвалідності 15.03.2011 враховуючи довідки по зарплаті: «Королівський спецкар`єр від 01.06.1977 по 04.07.1980; Пермська область Октябське РО Сільхозхімія від 05.12.1980 по 09.12.1980; Королівська середня школа 16.10.1980 по 16.04.1981; Пермська область Октябське ХРПУ по 10.05.1981 по 11.03.1981; Алтайський край Павловський район Совхоз Касмалінський 03.05.1982 по 10.10.1982; Алтайський край Павловський район Совхос Касмалінський 25.05.1983 по 30.12.1983; Алтайський край Шелаболихінський район Совхоз Шелаболихінський 3 22.05.1984 по 18.10.1984». Також, апелянт просив зробити йому перерахунок пенсії із дня виходу мною на пенсію по інвалідності від 15.03.2011, а після виповнення 60 років від 31.07.2011 на пенсію по віку згідно поданих виписок по зарплаті починаючи із 01.06.1977 по 18.10.1984; зобов`язати пенсійний фонд виконати пункт 1 та 3 статті 24; зобов`язати пенсійний фонд виконати пункт 2 статті 41. зобов`язати пенсійний виконати пункт 1 та 3 статті 107.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в апеляційній скарзі просило скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції зобов`язуючи здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з 31.07.2011 року на пенсію за віком перевищив свої повноваження, перебравши на себе дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 червня 2011 року позивач звернувся із заявою встановленого зразка до управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі Закарпатської області для призначення пенсії по інвалідності. Протоколом № 8144 від 31.08.2011, пенсію позивачу призначено з 15 березня 2011 року, тобто з дати встановлення інвалідності, загальний страховий стаж згідно поданих документів склав 12 років 7 місяців 2 дні. 31 липня 2011 року позивачу виповнилося 60 років, та відповідно останній набув право на призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

17 вересня 2019 року позивачем подано заяву про перехід на інший вид пенсії, з урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 260/1437/18, яким позов частково задоволено. В подальшому позивача було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, загальний стаж після зарахування відповідних періодів роботи склав 19 років 9 місяців 14 днів.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-Х11 (далі - Закон № 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-1V періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців страхового стажу підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим частини першої цієї статті, період, за який враховується заробітна плата, після виключення 10 відсотків тривалості страхового стажу, не може бути меншим ніж 60 календарних місяців.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно паспортних даних позивачу виповнилось 60 років 31 липня 2011 року. Згідно матеріалів пенсійної справи позивача станом на момент виникнення права на призначення пенсії по віку, трудовий стаж позивача складав більше 19 років. Тобто позивач, відповідно до ст. 26 Закону № 1058, 31 липня 2011 року набув право на призначення/перерахунок пенсії за віком.

Судом першої інстанції вірно зазначено про передчасність висновку відповідача щодо відсутності 60 місяців періоду для призначення пенсії по віку, оскільки з архівних довідок отриманих від різних роботодавців як позивачем самостійно так і відповідачем на офіційні запити підтверджується трудовий стаж більше 19 років.

Також, у даній спірній ситуації судом першої інстанції враховано, що у відповідності до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини та п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача, задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не було надано доказів звернення до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії, крім заяви, яка була подана 17 вересня 2019 року, з урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 260/1437/18.

Також, суд першої інстанції вірно вважав, що немає підстав для врахування до страхового стажу період навчання позивача на курсах водія з 07.11.1968 по 06.03.1969, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися, до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058, питання обчислення стажу роботи визначалось ст. 56 Закону № 1788.

Відповідно до п. «д» вказаної статті до стажу роботи зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п. 5 Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1998 № 65, зміст навчання - це науково - обґрунтований методичний та дидактичний навчальний матеріал, засвоєння якого забезпечує здобуття освіти і кваліфікації згідно з освітньо - кваліфікаційним рівнем.

Згідно з п.п. «з» п. 109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого Постановою Радою Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590, крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно - технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т.д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.

Суд першої інстанції також вірно вважав, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки не встановлено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, оскільки позивачем не доведено та не надано доказів звернення до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії.

Щодо зобов`язання відповідача відшкодувати витрачені кошти, які пов`язані з розглядом справи в сумі 4118,00 грн, то суд вірно вважав, що такі не підлягають задоволенню, оскільки доказів понесення позивачем вказаних витрат не було надано.

Суд апеляційної інстанції зазначає що не заслуговують на увагу покликання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на втручання суду у дискреційні повноваження, з огляду на наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

За приписами пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію, суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року по справі № 260/2460/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді О.О. Большакова

О.М. Гінда

повний текст складено 17.03.2021