Справа № 160/14188/20
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
02.11.2020 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо прийняття рішення від 22.10.2020 № 71 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними;
- скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 22.10.2020 № 71 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 03.09.2007 громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 22.10.2020 № 71 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач законно перебував та проживав на території України понад 13 років. Втім, за результатами його звернення до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 03.09.2007 згідно з вимогами Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, останнім 26.08.2020 прийнято Рішення про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання позивача на підставі підпункту 9 пункту 62 вказаного Порядку. В подальшому, відповідачем винесено рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію». Позивач вважає таке рішення протиправним, та такими, що підлягає скасуванню, оскільки останнє прийнято без проведення відповідної перевірки та встановлення всіх обставин надання позивачу дозволу на імміграцію.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам ст.ст 160, 161 КАС України.
На виконання вимог ухвали суду, 30.11.2020 позивачем були усунуті недоліки позовної заяви.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
25.02.2021 представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 отримав дозвіл на імміграцію в Україну та був документований посвідкою на постійне проживання в Україні всупереч вимог Закону України «Про імміграцію», тобто з порушенням законодавства. У зв`язку з чим, 26.08.2020 ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання в Україні.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Азербайджанської Республіки.
24.01.2007 рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради «Про призначення піклувальника над ОСОБА_2 1937 року народження» № 32 ОСОБА_1 було призначено піклувальником над ОСОБА_2 , 1937 року народження, без права отримання пенсії.
Крім того, постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.05.2007 по справі № 2-а-115/07 було зобов`язано відділ реєстрації та міграції фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області видати ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання в Україні.
03.09.2007 позивачу видано посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 .
В серпні 2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 03.09.2007 із старого зразка на новий, згідно діючого законодавства.
26.08.2020 відповідачем прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 , у зв`язку з встановленням факту подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію. (пп. 9 п. 62 Порядку № 321)
Також, 22.10.2020 відповідачем було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 71, у зв`язку зі з`ясуванням, що останній надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність (п. 1 ст. 12 ЗУ «Про імміграцію»).
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про імміграцію» (далі Закон -№ 2491-ІІІ) та Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі по тексту - Закон № 3773-VI).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України
Положенням ч. 1 ст. 4 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2491-ІІІ, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону № 2491-ІІІ дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.
Згідно ч. 1 - 4 ст. 13 Закону № 2491-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.
Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.
Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.
Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.
Відповідно до ст. 14 Закону № 2491-ІІІ особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування.
Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 (далі - Порядок № 1983).
Згідно з п. 21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (п. 22 Порядку № 1983).
ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти (п. 23 Порядку № 1983).
На думку суду, громадянин країни, якого стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинен мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності.
Суд зазначає, що право бути почутим є ключовим принципом належного управління в демократичній державі. У тих випадках, коли існує прямий або несприятливий вплив на права чи інтереси будь-якої особи, її потрібно своєчасно та належно проінформувати про це, для того, щоб вона мала можливість підготувати відповідні звернення. Такі звернення можна підготувати письмо або висловити усно на слуханнях або зустрічах. У будь-якому разі такі звернення можуть містити документальні докази, висновки та/або заяви. Важливо, щоб особи мали достатньо часу для надсилання звернень до ухвалення рішення суб`єктом владних повноважень.
Перевірка адміністративними судами дотримання суб`єктами владних повноважень права особи «бути почутою» є обов`язковою, що безпосередньо закріплено в п. 9 ч. 2 ст. 2 КАС України, за яким у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
З аналізу викладених норм слідує, що функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для подання пояснень емігрантів, стосовно яких розглядається питання.
Отже, враховуючи існування загрози настання таких серйозних для позивача наслідків, суд вважає, що забезпечення її права взяти участь при прийнятті цього рішення є обов`язковою передумовою його правомірності.
Разом з тим, відповідачем у порушення вказаних норм, до суду не надано будь-яких доказів запрошення позивача для надання пояснень до моменту прийняття спірного рішення, у зв`язку з чим було порушено її право «бути почутою».
Суд зазначає, що порушене право позивача на законне проживання в Україні охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтями 8-10 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом.
Слід зазначити, що в основу оспорюваного рішення про скасування дозволу на імміграцію від 22.10.2020 № 71 відповідачем покладено пункт 1 частини першої статті 12 Закону «Про імміграцію», відповідно до якого дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.
Аналіз цієї норми дозволяє суду зробити висновок про те, що підставою для скасування дозволу на імміграцію є встановлення наявності неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, які були покладені в основу рішення про надання такого дозволу.
Слід зазначити, що фактично підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 стало те, що у постанові Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.05.2007 по справі № 2-а-115/07 та у рішенні виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області № 32 від 24.01.2007 зазначено ім`я позивача ОСОБА_1 , тоді як у посвідці на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 03.09.2007 зазначено ім`я позивача ОСОБА_1 могли.
Так, відповідачем було наголошено на тому, що прізвище та по-батькові позивача у вищевказаних документах мають певні розбіжності.
Крім того, відповідачем було зазначено про те, що постанова Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.05.2007 по справі № 2-а-115/07, якою було зобов`язано відділ реєстрації та міграції фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області видати ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання в Україні, відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Разом з тим, суд критично ставиться до таких тверджень відповідача, оскільки посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 03.09.2007 видавалась позивачу безпосередньо на виконання постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.05.2007 по справі № 2-а-115/07, тож розбіжності у прізвищі та по-батькові позивача можуть лише свідчити про наявність відповідної описки, допущеної певною посадовою особою при оформленні посвідки, а не про підробку документів.
Більш того, відповідач маючи відповідні сумніви щодо оригінальності наданих позивачем документів, повинен був, у відповідності до приписів п. 23 Порядку № 1983, запитати додаткову інформацію у інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, однак такі дії Головним управлінням ДМС України в Дніпропетровській області не вчинялись.
Таким чином, відповідач обмежився власними висновками щодо того, що дозвіл позивача на імміграцію в Україну від 14.03.2005 надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо прийняття рішення від 22.10.2020 № 71 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 22.10.2020 № 71 підлягає скасуванню.
За таких обставин суд вважає, що позовна вимога щодо зобов`язання відповідача повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 22.10.2020 № 71 підлягає задоволенню.
Водночас позовна вимога стосовно зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 03.09.2007 громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на переконання суду, заявлена передчасно, оскільки рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 26.08.2020, позивачем не оскаржувалось.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо прийняття рішення від 22.10.2020 № 71 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 22.10.2020 № 71 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 22.10.2020 № 71 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення суду складено 25.02.2021.

Суддя А. Ю. Рищенко