Справа № 120/1430/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 р. Справа № 120/1430/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація", про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

22.02.2021 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти І.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (надалі - ТОВ "Фінанс Інновація"), про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 08.02.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64428800.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 29.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. вчинено виконавчий напис за № 16306 про звернення стягнення з позивача на користь ТОВ "Фінанс Інновація" заборгованості в сумі 19793,00 грн. На виконання цього виконавчого напису 08.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64428800.

Позивач вважає вказану постанову неправомірною та зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Тобто умовою прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчого документам не за місцем проживання (перебування) боржника є наявність доказів на підтвердження того, що майно знаходиться в територіальних межах відповідного виконавчого округу.

Крім того, позивач наголошує, що він зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 . Натомість в постанові про відкриття виконавчого провадження відповідач вказав іншу адресу боржника, а саме: АДРЕСА_2 . Позивач вважає, що такі відомості не відповідають дійсності, оскільки вказаної в оскаржуваній постанові адреси не існує, а будинок за цією адресою належить на праві власності сторонній особі. Отже, відповідач порушив вимоги ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" та не врахував, що місцем реєстрації (проживання) боржника ОСОБА_1 є місто Вінниця, тобто територія іншого виконавчого округу.

На думку позивача, стягувач ТОВ "Фінанс Інновація" зазначив неправдиві дані щодо місця перебування боржника з метою отримання неправомірної вигоди та стягнення з позивача коштів за кредитним договором із незаконним нарахуванням відсотків та штрафних санкцій без звернення до суду.

Ухвалою суду від 01.03.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

Крім того, вказаною ухвалою у відповідача витребувано належним чином засвідчені копії заяви стягувача ТОВ "Фінанс Інновація" про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. за № 16306 від 29.01.2021 та доданих до заяви документів.

03.03.2021 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи - адвоката Ходченко О.М. по суті спору.

Третя особа позов заперечує та зазначає, що у своїй заяві про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса ТОВ "Фінанс Інновація" вказало всі необхідні дані про боржника ОСОБА_1 , а саме: місце його реєстрації та місце фактичного проживання, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків та відомості про наявність грошових коштів на рахунку в АТ "КБ "ПриватБанк".

Третя особа зауважує, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника. До відкриття виконавчого провадження виконавець не перевіряє наявність майна у боржника. В заяві про примусове виконання рішення стягувач вказав наявність грошових коштів у боржника, які розміщені на рахунку в АТ "КБ "ПриватБанк", тоді як згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням АТ "КБ "ПриватБанк" є вул. Грушевського, 1-Д у м. Києві. Таким чином, оскільки грошові кошти на банківському рахунку є майном боржника, яке знаходяться банківській установі в місті Києві, то є підстави вважати, що місцезнаходженням майна боржника є саме місто Київ, тобто територія виконавчого округу, на яку розповсюджується компетенція приватного виконавця Іванюти І.М.

Крім того, третя особа звертає увагу суду на висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 09.12.2020 у справі № 460/3537/20, та зазначає, що у даному випадку виконавчий документ було пред`явлено до виконання за місцем проживання (перебування) боржника-фізичної особи, вказаної у заяві про відкриття виконавчого провадження, на яке розповсюджується діяльність відповідача як приватного виконавця.

Також третя особа просить суд врахувати, що відкрите виконавче провадження № 64428800 є наслідком невиконання позивачем своїх зобов`язань перед стягувачем за кредитним договором № 3-1 від 24.07.2020.

09.03.2021 поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що приватний виконавець після отримання заяви про примусове виконання рішення зобов`язаний відкрити виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня. До відкриття провадження виконавець не перевіряє наявність майна боржника.

Відповідач вказує на те, що у своїй заяві ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" вказало наявність грошових коштів у боржника ОСОБА_1 , розміщених на рахунках в АТ "КБ "ПриватБанк". Місцезнаходженням АТ "КБ "ПриватБанк" є вул. Грушевського, 1-Д в м. Києві, яке входить до виконавчого округу, на який розповсюджується компетенція приватного виконавця Іванюти І.М. При цьому на підтвердження своєї позиції відповідач посилається на роз`яснення Міністерства юстиції України від 11.06.2018 за № 23123/16620-33-18/20.5.1. Таким чином, оскільки до приватного виконавця надійшов виконавчий документ, в якому зазначено місцезнаходження майна боржника у межах виконавчого округу міста Києва, у нього не було підстав для повернення виконавчого документа у зв`язку з його пред`явленням не за місцем виконання.

Також відповідач просить врахувати правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 09.12.2020 у справі № 460/3537/20, та звертає увагу на те, що спірні правовідносини є аналогічними правовідносинам у зазначеній справі.

Крім того, на думку відповідача, позивач зловживає своїми правами та перешкоджає у виконанні виконавчого напису нотаріуса за № 16306 від 29.01.2021 про стягнення з позивача коштів за кредитним договором.

Відтак, приватний виконавець Іванюта І.М. вважає свої рішення та дії правомірними, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідач надав суду засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 64428800.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Водночас дата постановлення судового рішення у цій справі обумовлена перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) на лікарняному в період з 02.03.2021 по 15.03.2021 включно.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін та третьої особи, суд встановив таке.

24.07.2020 між ТОВ "Фінанс Інновація" (Товариство) та позивачем ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Кредитний договір № 3-1.

Відповідно до пп. 1 п.1 Кредитного договору Товариство надає Позичальникові грошові кошти в розмірі 3300 гривень (три тисячі триста гривень 00 копійок) (далі - Кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього Договору. Кредит надається не на споживчі цілі.

Підпунктом 1.2 пункту 1 Договору передбачено, що сторони погодили наступну процентну ставку за користування Кредитом -1.7% від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору.

Згідно з пп. 1.3 п. 1 Договору строк надання Кредиту та строк дії Договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у Кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання Кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

У зв`язку з простроченням платежів позичальником за Договором від 24.07.2020 № 3-1, ТОВ "Фінанс Інновація" звернулося до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису з метою стягнення заборгованості у безспірному порядку.

29.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис за № 16306 про стягнення з позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження невідомо, місце роботи невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , на користь ТОВ "Фінанс Інновація" заборгованості за Договором від 24.07.2020 за № 3-1 в загальній сумі 19793,00 грн за період з 23.08.2020 по 18.01.2021.

Згодом ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти І.М. із заявою про примусове виконання рішення від 03.02.2021 за вих. № 533870 (вх. № 213 від 05.02.2021), додавши до заяви оригінал виконавчого напису № 16306 від 29.01.2021 та копію виписки з ЄДР від 03.08.2020.

У заяві стягувачем зазначено адресу фактичного проживання боржника ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_3 . Ця адреса відповідає адресі фактичного проживання (перебування), зазначеній у виконавому документі.

На підставі поданої заяви відповідач виніс постанову від 08.02.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64428800 з виконання виконавчого напису № 16306, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 29.01.2021. Водночас у постанові зазначено наступну адресу боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

Позивач вважає, що вказана постанова винесена з порушенням вимог ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" щодо місця виконання рішення, оскільки приватний виконавець Іванюта І.М. у даному випадку не був уповноважений на прийняття до виконання відповідного виконавчого документа.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

Частинами 1, 2 статті 5 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Отже, приватний виконавець вправі здійснювати примусове виконання виконавчих написів нотаріуса, дотримуючись при цьому вимог закону, які регулюють процедуру здійснення виконавчих дій.

Частиною першою статті 4 Закону № 1404-VІІІ визначено вимоги до виконавчого документа, а саме, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10).

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1404-VІІІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

На підставі частини першої статті 28 Закону № 1404-VІІІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VІІІ (далі - Закон № 1403-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1403-VІІІ примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VІІІ у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частинами першою, другою статті 25 Закону № 1403-VІІІ визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Положеннями статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV (далі - Закон № 1382-IV) установлено, що "місце перебування" - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; "місце проживання" - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; "реєстрація" - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку".

Частиною другою статті 2 Закону № 1382-ІV передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5), виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

Абзацом 4 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

За змістом пункту 13 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою (додаток 3).

Крім того, суд зазначає, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5).

Відповідно до пунктів 1 та 2 Глави 12 розділу І Порядку № 296/5 захист цивільних прав здійснюється нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису. Виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна.

Згідно з підпунктами 2.1, 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:

- відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;

- дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;

- номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;

- строк, за який має провадитися стягнення;

- інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Пунктом 4 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 визначено зміст виконавчого напису, зокрема, найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб).

Відповідно до підпунктів 7.1, 7.6 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи.

Аналіз положень Закону № 1404-VІІІ дозволяє дійти висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 804/6996/17 та від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19.

Таким чином, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, у яких зазначено місце проживання/перебування боржника або місцезнаходження майна боржника, які знаходяться в межах його виконавчого округу.

За змістом частини першої статті 4 Закону № 1404-VІІІ у виконавчому документі обов`язково зазначається адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Варто зауважити, що законодавець, визначаючи місце виконання рішення, вживає поняття "місце проживання" та "місце перебування", під якими розуміються відповідно адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, та житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Оскільки за приписами частини другої статті 2 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, то законодавець розрізняє поняття "місце проживання", "місце перебування" і "місце реєстрації".

Отже, визначальне значення для визначення місце виконання рішення має саме місце проживання/перебування боржника - фізичної особи, а не місце його реєстрації, а також місцезнаходження майна боржника.

На підставі частини першої статті 28 Закону № 1404-VІІІ постанови про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виходячи із системного тлумачення частини першої статті 4, частини першої статті 28 Закону № 1404-VІІІ у виконавчому документі має бути зазначено адресу місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), або місцезнаходження майна боржника, які знаходяться у межах виконавчого округу приватного виконавця. Саме за зазначеною у виконавчому документі адресою приватний виконавець в силу положень частини першої статті 28 Закону № 1404-VІІІ зобов`язаний надіслати, зокрема, постанову про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, положення статті 28 Закону № 1404-VІІІ встановлюють імперативний обов`язок приватного виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що обумовлює відсутність меж розсуду у приватного виконавця при визначенні адреси боржника.

Такий висновок про необхідність направлення постанов про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 08.04.2020 у справі № 804/6996/17, від 19.08.2020 у справі № 520/9978/18 та від 09.12.2020 у справі № 460/3537/20.

Отже, при надходженні виконавчого документа приватний виконавець зобов`язаний перевірити наявність в ньому всіх обов`язкових реквізитів, визначених частиною першою статті 4 Закону № 1404-VІІІ, зокрема, прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

У випадку, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання, тобто якщо адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), що вказана у виконавчому документі, або місцезнаходження майна боржника не знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця, він зобов`язаний повернути виконавчий документ без виконання відповідно до приписів пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VІІІ.

Якщо ж виконавчий документ пред`явлено до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення обов`язково додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця (абз. 4 п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5).

Таким чином, враховуючи наведене нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у цій категорії справ залежить від того, чи знаходиться адреса місця проживання або місця перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, що вказана у виконавчому документі, в межах виконавчого округу приватного виконавця. Якщо адреса місця проживання/перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, вказана у виконавчому документі, знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця, то відкриття виконавчого провадження, за умови дотримання приватним виконавцем інших вимог Закону № 1404-VІІІ, є правомірним.

Якщо ж адреса місця проживання або місця перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, вказана у виконавчому документі, знаходиться поза межами виконавчого округу приватного виконавця, приватний виконавець зобов`язаний повернути такий виконавчий документ.

У випадку пред`явлення виконавчого документа не за місцем проживання або місцем перебування боржника (фізичної особи), а за місцезнаходженням майна боржника, на стягувача покладено обов`язок надати документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права відображена у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 460/3537/20.

Судом встановлено, що у виконавчому написі № 16306 від 29.01.2019, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.В., вказано адресу фактичного місця проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_5 . Таку ж адресу боржника зазначено у заяві ТОВ "Фінанс Інновація" про примусове виконання рішення від 03.02.2021 за вих. № 533870, поданій відповідачу.

Суд наголошує, що частиною четвертою статті 4 Закону № 1404-VІІІ передбачено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа.

На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у приватного виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа та правильності визначення в ньому адреси місця проживання/перебування боржника.

Відповідальність за вчинення виконавчого напису відповідно до вимог Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 несе нотаріус, як особа, яка вчиняє виконавчий напис.

Перевірка ж майнового стану боржника, розшук боржника та/ або його майна здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні (ч. 2, 4 ст. 13, ч. 7 ст. 26, ст. 36, ч. 8 ст. 48 Закону № 1404-VІІІ).

Таким чином, на момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 16306 від 29.01.2021, в якому було вказано адресу фактичного місця проживання боржника: АДРЕСА_5 , що знаходиться в межах відповідного виконавчого округу, у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти І.М. були визначені законом підстави для його відкриття.

Отже, з наведених вище мотивів суд доходить висновку, що оскаржувана постанова від 08.02.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64428800 винесена відповідачем з дотриманням правил щодо місця виконання виконавчого документа, встановлених статтею 24 Закону № 1404-VІІІ.

Втім, доводи відповідача і третьої особи в іншій частині суд вважає безпідставними та вирішенні справи до уваги не бере.

Так, приватний виконавець зазначає, що виконавче провадження за заявою ТОВ "Фінанс Інновація" також було відкрите, оскільки стягувач повідомив про наявність у боржника ОСОБА_1 грошових коштів, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в АТ "КБ "ПриватБанк". При цьому, на думку відповідача, такі грошові кошти є майном боржника, місцезнаходженням якого є адреса вказаного акціонерного товариства (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д).

Оцінюючи наведені доводи, суд зазначає, що згідно із ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 192 Цивільного кодексу України передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05 квітня 2001 року № 2346-III (далі - Закон № 2346-III) кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Грошові знаки випускаються у формі банкнот і монет, що мають зазначену на них номінальну вартість.

Статтею 7 Закону № 2346-III встановлено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Суд враховує, що наявність лише самого рахунку в банку не породжує цивільні права та обов`язки. Банківський рахунок не є власністю громадянина та призначений для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій. Водночас майном, на яке може бути звернено стягнення є, зокрема, кошти, а не рахунки у банку.

Разом з тим, наявність у боржника банківського рахунку, відкритого в АТ "КБ "ПриватБанк", ще не свідчить про наявність унього майна в такому банку та у даному випадку не вважається майном боржника в розумінні норм цивільного права, оскільки з наданих суду доказів неможливо встановити, чи є відповідний рахунок поточним рахунком позивача, на якому акумулюються кошти як вкладника.

У випадку ж, якщо такий рахунок призначений для надходження коштів для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, тов такому разі кошти не можуть вважатися майном особи.

Аналогічні висновки щодо правозастосування наведені у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі № 120/6331/20-а.

Окрім того, як вже зазначалося, у випадку пред`явлення виконавчого документа за місцезнаходженням майна боржника, на стягувача покладено обов`язок надати документальне підтвердження того, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Проте з витребуваних матеріалів виконавчого провадження видно, що вказаного обов`язку стягувач не виконав та належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що у місті Києві знаходиться майно (грошові кошти) боржника відповідачу не надав.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти І.М. від 08.02.2021 по відкриття виконавчого провадження № 64428800 прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством. Доводи позивача правомірності вказаної постанови не спростовують та підстав для її скасування не дають.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи не підтвердився факт порушення законних прав та інтересів позивача внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації (проживання): АДРЕСА_6 );

2) відповідач: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта Іван Миколайович (посвідчення приватного виконавця № 0460 від 20.02.2020, адреса офісу: Солом`янська площа, 2, офіс 701, м. Київ. 02094);

3) третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (, місцезнаходження: бульвар Гавела Вацлава, 4, офіс 520).

Повне судове рішення складено 16.03.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович