Справа № 160/16550/20
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік-Дніпро" до Київської митниці Держмитслужби про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
10 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Органік-Дніпро» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Київської митниці Держмитслужби про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди, в якій просить:
визнати протиправними дії Київської митниці Держмитслужби щодо проведення форми митного контролю у вигляді взяття проб (зразків) товару, та бездіяльність щодо нездійснення митного оформлення товару ТОВ "Органік-Дніпро" протягом 16 днів за електронною митною декларацією № UА100630/2020/612876 від 20.07.2020 року;
визнати протиправними дії Київської митниці Держмитслужби щодо проведення форми митного контролю у вигляді взяття проб (зразків) товару, та бездіяльність щодо нездійснення митного оформлення товару ТОВ "Органік-Дніпро" протягом 15 днів за електронною митною декларацією № UA100630/2020/614026 від 04.08.2020 року;
Стягнути з Київської митниці Держмитслужби 155290,00 грн. на користь ТОВ "Органік-Дніпро" на відшкодування понесених витрат.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
19 січня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзива відповідача, в якій позивач зазначив, що митні формальності, в тому числі проведення досліджень, здійснюються посадовими особами митниці у випадку, коли митницею встановлено, що у наданих для проведення митного оформлення документах відсутня інформація, необхідна для однозначного підтвердження заявленого коду товару та виключно після витребування у декларанта додаткових документів відповідно до статті 69 МК України. Крім того, вказали, що у наданих до відзиву Відповідачем документах відсутні будь-які рішення керівника Відповідача про взяття проб товарів за спірними митними деклараціями. А також, не наведено жодних обґрунтувань дії інспектора щодо надання карток відмови за основними спірними митними деклараціями після того, як Висновками експертизи була підтверджена правильність зазначених Позивачем у деклараціях відомостей.
19 січня 2021 року позивачем було подане клопотання про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 223), а також клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року призначено справу до розгляду в загальне провадження у підготовче засідання на 01.03.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку письмового провадження.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.193 КАС України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
20.07.2020 року за митною декларацією № UA100630/2020/612876 було здійснено пропуск через митний кордон України Товару в загальній кількості 229790 кг, що переміщувався залізничним транспортом наливом у чотирьох вагонах за номерами: 56905359, 50197151, 50445667, 51234367. В графі 31 була зазначена інформація, ідентична тій, що була зазначена в попередній митній декларації.
До вказаної декларації були надані наступні документи:
Проте, головним державним інспектором митного посту "Коростень" Київської митниці Держмитслужби Дмитрієвим В.Е. прийнято рішення про проведення огляду товарів та про взяття проб для проведення експертизи. Відповідно до Акту про взяття проб (зразків) товарів від 20.07.2020 року, мета взяття проб - "ідентифікувати та встановити відповідність товару заявленому, а саме: визначити хімічний склад товару та інші характеристики, які впливають однозначну класифікацію згідно УКТ ЗЕД."
Крім того, 04.08.2020 року Позивачем подана митна декларація № UA100630/2020/614026. За вказаною декларацію було здійснено пропуск через митний кордон України Товару в загальній кількості 186760 кг, що переміщувався залізничним транспортом наливом у трьох вагонах за номерами: 50727189, 51234177, 51239358.
Після пред`явлення декларантом 04.08.2020 вантажу, проведено митний огляд і відбір проб для проведення досліджень в Спеціалізованій лабораторії з питань еспертизи та досліджень Держмитслужби з метою ідентифікації та встановлення відповідності задекларованих характеристик товару, визначальних для його класифікації згідно УКТ ЗЕД та визначення хімічного складу товару.
Відповідно до Акту про взяття проб (зразків) товарів від 04.08.2020 року, мета взяття проб - "ідентифікувати та встановити відповідність товару заявленому, а саме: визначити кількісні та якісні показники товару товару, наявність антидетоційнихкомпонентів та перевірки октанового числа, наявності в складі ароматичних вуглеводів та інші характеристики, які впливають однозначну класифікацію згідно УКТ ЗЕД." (а.с. 76)
Позивач не погодившись із вказаними діями та рішеннями відповідача звернувся до суду з позовом.
Згідно вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, пов`язані зі здійсненням митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України, законами України з питань оподаткування та іншими нормативно-правовими актами з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.
Здійснення державної митної справи базується на принципах, передбачених статтею 8 Митного Кодексу України, зокрема, принципів: законності та презумпції невинуватості; визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності; додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб; відповідальності всіх учасників відносин, що регулюються цим Кодексом.
Заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою відповідальність, перебачену статею 485 Митного кодексу України.
Порядок роботи відділу митних платежів підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 650.
Відповідно до пункту 4 розділу III цього Порядку, контроль правильності класифікації товарів здійснюється митницею шляхом перевірки відповідності, зокрема відомостей про товар та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним наданих для митного контролю документах.
Отже, Відповідач повинен визначати правильність зазначеного коду товару Позивача не тільки за відомостями, вказаними в графі 31 митної декларації, а й за всіма поданими Позивачем документами, що містять відомості про товар.
Зокрема, Позивачем поданий паспорт продукції, сертифікат відповідності товару та висновки попередніх експертних досліджень. Проте, інформація, вказана в цих документах, не взята до уваги Відповідачем.
Відповідно до пункту 5 розділу III цього Порядку, у разі неможливості однозначно перевірити правильність класифікації товару на підставі задекларованих відомостей відповідно до вимог ст. 69 МК України, посадова особа митниці за допомогою матизованої системи митого оформлення (АСМО) створює та передає декларанту або упоноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення необхідність подання документів, які підтверджують класифікацію товару. Далі пунктом 6 Розділу III передбачено, що у разі відмови у наданні декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів чи відомостей посадовою особою митного органу здійснюються митні формальності за наявними документами та відомостями з використанням довідкової інформації.
Таким чином, митні формальності, в тому числі проведення досліджень, здійснюються посадовими особами митниці у випадку, коли митницею встановлено, що у наданих для ведення митного оформлення документах відсутня інформація, необхідна для однозначного вердження заявленого коду товару та виключно після витребування у декларанта даткових документів відповідно до статті 69 МК України
Судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що після подання позивачем спірних митних декларацій, відповідачем витребовувались додаткові документи для перевірки правильності кваліфікації товару.
Аналогічна позиція міститься в Ухвалі Вищого адміністративного суду України в від 03.02.2016 року по справі № 826/7135/15.
У відповідності до п.1 ч.1 ст. 356 та ч.2 ст. 356 МК України взяття проб (зразків) товарів здійснюється посадовими особами органу доходів і зборів в рамках процедур митного контролю та митного оформлення з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД; взяття проб (зразків) товарів проводиться уповноваженими посадовими особами органу доходів і зборів на підставі вмотивованого письмового рішення керівника цього органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов`язки.
Відповідач доказів прийннятя вмотивованих письмових рішеннь керівника, цього органу суду не надано.
За вказаних обставин взяття зразків (проб) посадовими особами митниці здійснено з порушенням вимог ч.2 ст. 356 МК України.
Так, відповідно до Порядку № 1316 огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі - огляд) здійснюються шляхом: візуального огляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення; розкриття пакувальних місць, обстеження транспортного засобу комерційного призначення. Огляд проводиться з метою: ідентифікації товарів у цілях митного контролю та митного оформлення; перевірки дотримання законодавства України з питань державної митної справи; перевірки наявної інформації про порушення законодавства України з питань державної митної справи.
Отже, зазначений огляд не передбачає вилучення товару або його отримання поза межами часу, необхідного для його проведення.
З аналізу статті 338 Митного кодексу України та Порядку № 1316 убачається, що підставою для проведення огляду (переогляду) товарів є рішення митного органу, прийняте в установленій формі.
Так, пунктами 1.2, 1.3 розділу II Порядку № 1316 передбачено, що рішення про проведення огляду у випадках, визначених частиною третьою статті 338 Митного кодексу України, приймає керівник митного органу або особа, яка виконує його обов`язки, в зоні діяльності якого знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення. Рішення про проведення огляду оформляється шляхом: проставляння в АСМО керівником підрозділу митного оформлення або особою, яка виконує його обов`язки, відмітки щодо проведення огляду (має бути вказано обсяг огляду, а також необхідні для його проведення технічні засоби митного контролю у разі, якщо ці відомості не визначені за результатами застосування системи управління ризиками); надання посадовій особі митного органу доручення про проведення огляду (далі - доручення) шляхом проставляння відміток в АСМО.
Вичерпний перелік підстав для проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів комерційного призначення органами доходів і зборів України встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 467 від 23.05.2012 року.
Аналіз викладених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що здійснювати огляд та переогляд товарів відповідний митний орган має право за наявності хоча б однієї з передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 467 від 23.05.2012 року відповідних підстав.
Судом під час розгляду справи не встановлено підстав для огляду та переогляду товарів, які передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 467 від 23.05.2012 року.
Зважаючи на викладене, суд доходить до висновку про те, що митницею не наведено підстав для проведення митного огляду та відбору проб спірного товару позивача, не надано документального підтвердження наявності та законності прийняття рішення про відбір проб (зразків) відповідно до положень статей 338 та 356 МК України, Постанови № 467, Порядку № 1316/2012 та Порядку № 1066/2012.
За таких обставин, суд доводить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо протиправності дії Київської митниці Держмитслужби щодо проведення форми митного контролю у вигляді проведення огляду та взяття проб (зразків) товару.
Оскільки позовна вимога визнати протиправною бездіяльність щодо не здійснення митного оформлення товару ТОВ «Органік-Дніпро» за електронною митною декларацією № UA100630/2020/612876 від 20.02.2020 року та UA100630/2020/614026 від 04.08.2020 року, є похідною позовною вимогою від задоволеної вище позовної вимоги позивача, то остання також підлягає задоволенню в т.ч. і з огляду на те, що митниця безпідставно допустила порушення вимоги ч.1 та ч.3 ст. 255 КАС України в частині чотирьох годинного строку для завершення митного оформлення товару; у разі якщо товар декларується з використанням попередньої або періодичної митних декларацій, митне оформлення за цими деклараціями завершується у строк, що не перевищує чотирьох робочих годин з моменту їх подання.
Однак, вказані висновки відповідача є безпідставні, оскільки на момент подання митних декларацій, а саме 20.07.2020 року та 04.08.2020 року були відстутні висновки СЛЕД ДЕРЖМИТСЛУЖБИ на які відповідач посилався в картках відмови. При цьому, відповідачем протиправно не було враховано попередні висновки, які були складенні за оналогічним товаром, митні декларації за яким були прийннняті без зауважень відповідачем.
Щодо позовної вимоги - стягнути з Київської митниці Держмитслужби, 155290,00 грн. на відшкодування заподіяної шкоди, то суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог частини перша-третя статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі;
Частиною першрю статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Стаття 1173 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів
Частина друга статті 30 МК України встановлює, що шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
Згідно з пунктами 21, 29 частини першої статті 4 Митного кодексу України митна процедура - зумовлені метою переміщення товарів через митний кордон України сукупність митних формальностей та порядок їх виконання. Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.
З аналізу вказаних положень Митного кодексу України вбачається, що статті 325, 338 Митного кодексу України, включені у глави 47 "Організація митного контролю" відповідно, які містять загальні принципи та норми проходження процедури митного контролюю та здійснення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення.
Суд виходить з того, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, а саме протиправність дії митниці щодо проведення огляду та взяття проб (зразків) товару та бездіяльність щодо не здійснення митного оформлення товару ТОВ «Органік-Дніпро» за електронним митними деклараціями у строки встановлені ч.1 ст. 255 МК України, суд доходить до висновку про відсутність порушення митного законодавства позивачем, та протиправність поведінки Київської митниці Держмитслужби.
Розмір витрат позивача підтверджується копіями: договору оренди залізничних цистерн від 01.07.2019 року № 01/07/19Ц, який укладений позивачем з ПП «Планета 2000», актом прийняття вагонів від 13.07.2020 року до нього, актом наданих послуг від 07.08.2020 року № 8 та № 10 від 22.08.2020 року, а також актом приймання передачі вагонів-цистерн в оренду від 13.07.2020 року, актами повернення вагонів-цистерн з оренди від 07.08.2020 року, 22.08..2020 року, копіями платіжних дорученнь позивача (а.с. 87-105). Договором про транспортне експедиційне обслуговування вантажів від 08.01.2019 року № 0801/ТЕО-2019, який укладено позивачем з ТОВ «Торгівельна компанія Нафтагазімпекс», актом наданих послуг № 57 від 31.07.2020 року, № 66 від 31.08.2020 року, № 60 від 10.08.2020 року, № 62 від 19.2020 року, платіжними дорученнями позивача від 01.07.2020 року № 854, від 18.08.2020 року № 968 (а.с. 106-117).
Оскільки шкода, яка заподіяна позивачу, виступає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди відповідача, то суд вважає, що існує причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.
При цьому, суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 242/4741/16-ц зазначено, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (п. 43 постанови). Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (п. 44 постанови). Крім того, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу, а їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові (п. 46 постанови).
В силу вимог 1173 ЦК України шкода повинна бути відшкодована саме Державою Україна, а не Київською митницею Держмитслужби.
Відповідачем будь-яких спростуваня щодо вимог про відшкодування шкоди та незгоди з її розрахуном не навів та відповідних доказів не надав.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи те, що позивачем невірно сформульовано позовні вимоги в частині стягнення заподіяних збитків, то суд вважає за необхідне вийти за межу заявлених позовних вимог та стягнути з рахунків Державного бюджету України на користь позивча заподіяну шкоду в сумі 155290,00 грн.
Суд, вивчивши доводи позивача, матеріали адміністративної справи та надані докази на підтвердження заявлених вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений Позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Отже, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу тільки за відповідним клопотанням іншої сторони.
Відповідачі передбаченим ст. 134 КАС України правом не скористались, відповідне клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу не направили.
При цьому, суд бере до уваги норму ст. 134 КАС України та правовий висновок Верховного Суду з приводу того, для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплати відповідною стороною або третьою особою. Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація сторін, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа № 815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа № 826/841/17).
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому у повному обсязі за рахунок відповідача у відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 9, 73-78, 90, 139, 243, 246, 250, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Київської митниці Держмитслужби щодо проведення форми митного контролю у вигляді взяття проб (зразків) товару, та бездіяльність щодо нездійснення митного оформлення товару ТОВ "Органік-Дніпро" протягом 16 днів за електронною митною декларацією № UА100630/2020/612876 від 20.07.2020 року.
Визнати протиправними дії Київської митниці Держмитслужби щодо проведення форми митного контролю у вигляді взяття проб (зразків) товару, та бездіяльність щодо нездійснення митного оформлення товару ТОВ "Органік-Дніпро" протягом 15 днів за електронною митною декларацією № UA100630/2020/614026 від 04.08.2020 року.
Стягнути з рахунків Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Дніпро» заподіяну шкоду в сумі 155 290,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев