Справа № 320/4339/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4339/20 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 648 від 20 лютого 2020 року про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 55 - 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу та періоду її роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС у Відділі робітничого постачання Виробничого об`єднання «Чорнобильська АЕС» з 08 липня 1994 р. по 31 грудня 2002; у Відділі організації харчування Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» з 01 січня 2003 р. по 31 грудня 2009 р., з 01 січня 2010 р. по 10 січня 2012 р.; Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» з 11 січня 2012 р. по 02 серпня 2016 р., з 03 серпня 2016 р. по 30 червня 2019 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити їй з 09 березня 2020 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 55 - 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу та періоду її роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС у Відділі робітничого постачання Виробничого об`єднання "Чорнобильська АЕС» з 08 липня 1994 р. по 31 грудня 2002 р.; у Відділі організації харчування Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» з 01 січня 2003 р. по 31 грудня 2009 р., з 01 січня 2010 р. по 10 січня 2012 р.; Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» з 11 січня 2012 р. по 02 серпня 2016 р., з 03 серпня 2016 р. по 30 червня 2019 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачу надано необхідні документи для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, а тому законних підстав для відмови у її призначенні не було. На думку позивача, відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки згідно рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1/-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що з 23.01.2020 року в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1. Вимоги цих Законів містять розбіжність відносно вікового цензу жінок для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1. Тому апелянт просить застосувати той Закон який є більш сприятливим для її позовних вимог.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, апелянт вважає прийняте судом першої інстанції рішення незаконним та таким, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 20.02.2020 звернулась до Головного управління ПФУ у Київській області з заявою про призначення пенсії відповідно Списку №1 по досягненню 45 річного віку.

Рішенням № 648 від 20.02.2020 відповідачем відмовлено позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи неправомірною відмову відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернулась за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема, з того, що відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач матиме право на призначення пенсії на пільгових умовах після досягнення 50 років. Враховуючи те, що на момент звернення до Пенсійного фонду України за призначенням пенсії на пільгових умовах позивач не досягла законодавчо встановленого віку, необхідного для призначення пенсії, і відповідачем відмовлено з цієї підстави позивачу у призначенні пільгової пенсії, про що зазначено у спірному рішенні, доводи позивача щодо протиправності дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в частині відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах суд першої інстанції визнав необґрунтованими.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ визначено призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 (далі по тексту - Закон №1058), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01 січня 2004 року Закон №1058 є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Пунктом 16 наведеного розділу Закону №1058 встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Згідно статті 9 Закону №1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3)пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути призначена пенсія за вислугу років.

Отже, з 01 січня 2004 року питання призначення пенсій за віком, у тому числі на пільгових умовах, визначається положеннями Закону №1058.

Крім цього, статтею 114 Закону № 1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

В силу частини 1 статті 114 Закону №1058 в редакції, чинній на момент звернення позивача до УПФУ і на момент досягнення нею 45 років, обумовлює, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже, як правильно було встановлено судом першої інстанції, у відповідності до вимог статті 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах позивач буде мати після досягнення 50 років, а тому відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

Таким чином, на момент звернення позивача до Пенсійного фонду, позивач не досягла віку, передбаченого ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах по списку № 1, оскільки відповідно до вищезазначеної норми закону право на пенсію у позивача виникає по досягненню нею 50 років 6 місяців, тоді як на день звернення до пенсійного органу їй виповнилось лише повних 45 років.

Призначення громадянам пенсії за віком (в тому числі на пільгових умовах за Списком №1) регулювалось Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788 у період з січня 1992 року по 10 жовтня 2017 року.

Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, були внесені зміни до Закону №1058, який, крім іншого, було доповнено розділом XIV-1, у статті 114 якого зазначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Цим же Законом викладено в новій редакції пункт 2 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Закон України №2148-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, в часі був прийнятий пізніше ніж Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII, окремі норми якого визнавались неконституційними, тому за загальним правилом слід користуватися нормами Закону України №2148-VIII.

Таким чином, з 11 жовтня 2017 року порядок призначення пенсії за віком (в тому числі на пільгових умовах за Списком №1) регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (з урахуванням змін та доповнень).

Колегія суддів зауважує, що положення статті 114 Закону № 1058-IV неконституційними не визнавались.

Таким чином, посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, яким визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б, г статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788 XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, колегія суддів вважає помилковим, оскільки, як вказано вище, порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначено безпосередньо Законом №1058, положення якого не визнавались такими, що не відповідають Конституції України.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, набрав чинності 11.10.2017 року, а тому досягти віку, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), для призначення пенсії особі необхідно було до 11.10.2017.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, а тому посилання позивача на існування двох різних законів, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах по різному в частині віку, з якого особа має право на призначення пенсії є помилковими.

Отже, з огляду на зазначене та враховуючи, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як спеціальний закон, є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1 з моменту набрання законної сили Законом України № 2148-VІІІ від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з 11.10.2017, а тому рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 впливає на осіб, у яких право на призначення пенсії на пільгових умовах, виникло до 11.10.2017.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів протиправності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

О.М. Ганечко