Справа № 420/11517/20
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/11517/20

Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О. Дата і місце ухвалення: 03.12.2020р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання протиправними дій та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання протиправними дій відповідача щодо відкриття виконавчого провадження №63266255 та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №63266255 від 09.10.2020р. з примусового виконання постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про стягнення з боржника основної винагороди ВП №61706822 від 02.04.2020р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. порушено п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» та прийнято до виконання неналежний виконавчий документ. Зокрема, у постанові приватного виконавця ОСОБА_2 про стягнення з боржника основної винагороди ВП №61706822 від 02.04.2020р. відсутні: дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; ідентифікаційний код стягувача; дата набрання рішенням законної сили та строк пред`явлення рішення до виконання. Крім того, у вказаній постанові зазначено не належного стягувача. У зв`язку з цим, позивач вважає, що виконавчий документ мав бути повернений приватним виконавцем без прийняття його до виконання. Позивач вважає, що постанова приватного виконавця Парфьонова Г.В. про стягнення з боржника основної винагороди ВП №61706822 від 02.04.2020р. не підлягає виконанню у виконавчому провадженні №63266255 у зв`язку із тим, що обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його припиненням в рамках виконавчого провадження №61706822.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 03.12.2020р. з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що відповідно до виконавчого документа, який перебував на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., стягувачем є АТ «Укрсиббанк», тоді як в оскаржуваній постанові приватного виконавця Притуляка В.М. від 09.10.2020р. ВП №63266255 про відкриття виконавчого провадження стягувачем зазначено приватного виконавця Парфьонова Г.В. Заміна приватним виконавцем стягувача не відповідає вимогам ст.379 КАС України.

Також апелянт посилається на те, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про стягнення з боржника основної винагороди підлягає виконанню лише в рамках виконавчого провадження №61706822, яке наразі завершено на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Приватний виконавець Парфьонов Г.В. подав на виконання в рамках Закону України «Про виконавче провадження» постанову, яка прийнята в рамках Закону України «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Посилається апелянт і на те, що умовами стягнення виконавчого збору є фактичне виконання виконавчого документа та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Однак, невиконання постанови у виконавчому провадженні №61706822 станом на 22.10.2020р. підтверджується інформацією про вказане виконавче провадження тобто сума стягнення, стягнута приватним виконавцем, з якої мало бути відраховано 10% дорівнює 0 грн.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1, п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, Малиновським районним судом м.Одеси 25.08.2016р. видано виконавчий лист №521/18957/15-ц про стягнення солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості загальному розмірі 25 678,67 доларів США та 5898,56 грн.

При примусовому виконанні зазначеного виконавчого листа приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. 02.04.2020р. винесено постанову у межах виконавчого провадження №61706822 про стягнення з боржника основної винагороди, якою постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 2 567,87 дол. США та 589,86 грн.

Заявою від 08.10.2020р. постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 02.04.2020р. ВП №61706822 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. направлено на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М.

Постановою приватного виконавця Притуляка В.М. від 09.10.2020р. відкрито виконавче провадження №63266255 з виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП №61706822 від 02.04.2020р., виданої приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г. В.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.10.2020р. ВП №63266255 Стоянов І.В. оскаржив її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що постанова приватного виконавця Парфьонова Г.В. про стягнення з боржника основної винагороди ВП №61706822 від 02.04.2020р., як виконавчий документ, містить усі реквізити, що передбачені п.п. 1-5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з цим, суд визнав необґрунтованими доводи позивача, що приватний виконавець Притуляк В.М. повинен був повернути виконавчий документ без прийняття його до виконання.

Також, суд критично поставився до тверджень позивача щодо можливості виконання постанови приватного виконавця ОСОБА_2 про стягнення з боржника основної винагороди ВП №61706822 від 02.04.2020р. лише в рамках виконавчого провадження №61706822. Суд зазначив, що з системного розуміння положень ст.ст. 3, 26 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що примусове виконання постанови про стягнення основної винагороди здійснюється виконавцем, який прийняв до виконання відповідний виконавчий документ, в рамках іншого виконавчого провадження.

Що ж до посилань позивача на те, що постанова приватного виконавця Парфьонова Г.В. про стягнення з боржника основної винагороди ВП №61706822 від 02.04.2020р. є неналежним виконавчим документом та не підлягає виконанню у зв`язку із тим, що обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його припиненням в рамках виконавчого провадження №61706822, то суд також не прийняв їх до уваги. Суд першої інстанції зазначив, що позивач в даній справі не заявляє позовних вимог до приватного виконавця Парфьонова Г.В., відтак суд позбавлений можливості перевіряти рішення чи дії цього суб`єкта, вчинені стосовно позивача, на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 2 статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень, визначених у зазначеній частині статті 5 Закону.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII), державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Статтею 31 цього Закону визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, зокрема, пунктом 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643, передбачено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Частиною 4 статті 31 Закону №1403-VIII встановлено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

В свою чергу, згідно ч. 7 ст. 31 Закону № 1403-VII, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкції № 512/5), яка розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 9 Розділу ІІІ Інструкції № 512/5, основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Безпосередньо порядок, передбачений для стягнення виконавчого збору, врегульований пунктом 8 Розділу ІІІ Інструкції № 512/5, якою встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону №1404-VIII.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

З огляду на вимоги наведених норм, початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягненню.

Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем основної винагороди не виключно з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження, яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

У зв`язку з цим колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що стягнута приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. сума на виконання вимог виконавчого листа №521/18957/15-ц, виданого Малиновським районним судом м.Одеси 25.08.2016р., з якої мало бути відраховано 10%, дорівнює 0 грн.

Більше того, як правильно зазначив суд першої інстанції, постанова про стягнення з боржника основної винагороди ВП №61706822 від 02.04.2020р., видана приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В., не являється предметом даного спору, у зв`язку з чим судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання ОСОБА_1 на її неправомірність.

Що ж до посилань апелянта на те, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про стягнення з боржника основної винагороди підлягає виконанню лише в рамках виконавчого провадження №61706822, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки в розумінні положень п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404 зазначена постанова є виконавчим документом.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи інформації про виконавче провадження по виконавчому провадженні №61706822 приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. 08.10.2020р. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Згідно ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постанова про стягнення з боржника основної винагороди, як виконавчий документ, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», підлягає виконанню в рамках іншого виконавчого провадження.

Апелянт стверджує, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про стягнення з боржника основної винагороди не відповідає ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено вимоги до виконавчого документа, а тому приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. мав повернути її без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі посилання апелянта, оскільки судом першої інстанції досліджено наявну у матеріалах справи копію постанови приватного виконавця Парфьонова Г.В. про стягнення з боржника основної винагороди ВП №61706822 від 02.04.2020р. та обґрунтовано встановлено відповідність її вимогам ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Доводи апелянта щодо протилежного ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що відповідно до виконавчого документа, який перебував на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., стягувачем є АТ «Укрсиббанк», тоді як в оскаржуваній постанові приватного виконавця Притуляка В.М. від 09.10.2020р. ВП №63266255 про відкриття виконавчого провадження стягувачем зазначено приватного виконавця Парфьонова Г.В. Заміна приватним виконавцем стягувача не відповідає вимогам ст.379 КАС України.

Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта, оскільки постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 02.04.2020р. ВП №61706822 прийнято приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №521/18957/15-ц, виданого Малиновським районним судом м.Одеси 25.08.2016р., тоді як постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.10.2020р. ВП №63266255 винесено приватним виконавцем Притуляком В.М. при примусовому виконанні постанови про стягнення з боржника основної винагороди, як окремого виконавчого документа.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду про відмову в задоволенні позову не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа, у відповідності до п.6 ч.6 ст.12 КАС України, є справою незначної складності та розглядалася судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, тому рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 березня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук