Справа № 420/6347/20
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/6347/20

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 26.08.2020 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Одеській області про:

- визнання протиправними дій ГУПФ України в Одеській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення при перерахунку та виплаті пенсії за вислугу 37 років ОСОБА_2 ;

- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області з 01 січня 2018 року перерахування і виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу 37 років у розмірі 90 % відповідних сум грошового забезпечення відповідно до ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09 квітня 1992 року (далі Закон №2262-XII), Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова №704), Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі Постанова №103);

- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області провести одним платежем виплату ОСОБА_1 різниці між пенсією за вислугу 37 років у розмірі 90 % відповідних сум грошового забезпечення, перерахованою на виконання рішення суду за цим позовом, та пенсією, фактично виплаченою ОСОБА_1 за період з 01 січня 2018 року по дату фактичного перерахунку пенсії після набрання законної сили рішенням суду за цим позовом;

- зобов`язання ГУПФ в Одеській області, відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" (далі Порядок №159), виплатити ОСОБА_1 компенсацію у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в повному розмірі у період з 01 січня 2018 року по дату фактичного перерахунку пенсії після набрання рішення суду за цим позовом;

- допущення до негайного виконання рішення суду в межах стягнення пенсії ОСОБА_1 за 1 місяць.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що ГУПФ України в Одеській області, не повідомивши його, самовільно починаючи з 01 січня 2018 року здійснює виплату пенсії у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Проте, позивач вважає, що здійснене відповідачем зменшення відсотку основного розміру пенсії суперечить чинному законодавству та правовій позиції Верховного Суду у зразковій справі №240/5401/18. Так, позивач вважає, що відсоткове співвідношення, встановлене ст. 13 Закону №2262-XII, вже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії. Тому при перерахунку пенсії має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, застосування меншого показника при перерахунку пенсії є протиправним, як тому, що даний показник може бути застосованим лише до призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів ст. 58 Конституція України.

Щодо виплати одним платежем різниці між пенсією за вислугу 37 років у розмірі 90 % відповідних сум грошового забезпечення, позивач зазначив про те, що Законом №2262-XII не передбачено можливість сплати пенсії частинами у майбутньому та/або із застереженнями про наявність фінансування. Виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія (ч.3 ст. 52 Закону №2262-XII).

Позивач вказував, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"). Отже, враховуючи викладене, ОСОБА_1 має передбачене законом право на своєчасне здійснення перерахунку пенсії у визначених законодавством випадках та виплату перерахованої пенсії без будь-яких обмежень одним платежем.

Згідно з Законом №2050-ІІІ та Порядком №159 ОСОБА_1 підлягає виплата компенсації за несвоєчасну виплату відповідної суми несвоєчасно виплаченої пенсії. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом; підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності Законом №2050-ІІІ. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

На підставі викладеного позивач стверджує, що основною умовою для виплати ОСОБА_1 компенсації, передбаченої ст. 2 Закону №2050-111 та вказаним Порядком, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Оскільки за період з 01 січня 2018 року по цей час ОСОБА_1 не отримує пенсію в повному обсязі (у розмірі 90 % відповідних сум грошового забезпечення), має місце як втрата частини доходу, так і порушення строку виплати пенсії в повному обсязі, відтак позивач має право на компенсацію.

Отже, позивач вважає, що оскільки ОСОБА_1 було протиправно зменшено відсоткове значення розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення та з 01 січня 2018 року йому виплачувалась пенсія не в повному обсязі, увесь цей період ОСОБА_1 втрачав частину своєї пенсії, яку він повинен був отримувати. Відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 має право на компенсацію у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, а відповідач зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати ним частини доходів у вигляді пенсії за вислугу 37 років у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати в повному розмірі за період з 01 січня 2018 року по дату виконання рішення суду за цим позовом (дату виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу 37 років у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення).

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивачу призначено пенсію з 06 листопада 2001 року за вислугу років у розмірі 85% грошового забезпечення, вислуга 27 років. В подальшому, під час перерахунку, з урахуванням змін до Закону №2262-XII пенсія позивача була перерахована та основний її розмір склав 90% грошового забезпечення.

З цих підстав, відповідач стверджує, що 90% грошового забезпечення - це перерахований розмір пенсії, а не призначений, натомість правова позиція Верховного Суду у зразковій справі №240/5401/18 визначає, що незмінним є розмір відсотку, визначений під час призначення пенсії.

Також відповідач зазначив, що при проведенні перерахунку пенсій Головне управління визначає максимальний розмір пенсії відповідно ст. 13 Закону №2262-XII. Відповідна норма не може бути проігнорованою, оскільки застосовується до всіх осіб, які отримують пенсію згідно з Закону №2262-XII. Ця норма не була визнана такою, ще не відповідає Конституції України, а тому підлягає застосуванню в повному обсязі.

Крім того, відповідач вказав, що перерахунок пенсії позивача на виконання Постанови №103 було проведено з урахуванням основного розміру грошового забезпечення позивача у розмірі 70%, оскільки 01 травня 2014 року набули чинності зміни, внесені Законом України №1166-VII від 27 березня 2014 року "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в України" до ст. 13 Закону №2262-XII. Зазначеним Законом ст. 13 викладено в такій редакції: загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, встановлено у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Як вважає відповідач, вказаними змінами не відбулося звуження обсягу існуючого права позивача на призначення пенсії. Так само і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005. Позивач отримує пенсійні виплати, сума яких не зменшилась, право на перерахунок пенсії реалізовано.

Що стосується виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат, відповідач зазначив, що підставою для здійснення компенсації, відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, стипендії), порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання) та затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців. Відповідач вважає, що позивач не має права на отримання компенсації втрати частини доходів, оскільки відсутні ці обов`язкові умови, зокрема, утворена доплата має характер разового платежу, а поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно.

Також відповідач заперечував щодо позовних вимог про негайне виконання рішення суду, оскільки позовні вимоги стосуються саме визнання протиправними дій ГУПФ України в Одеській області та зобов`язання вчинити певні дії, а не стягнення конкретних сум.

З цих підстав відповідач вважає, що перерахунок пенсії позивачу здійснено відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент виникнення права на такий перерахунок, виплата пенсії здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства, тому підстави для визнання протиправними дій управління та задоволення позову відсутні.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку з 01 січня 2018 року.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% відповідних сум грошового забезпечення та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з 01 січня 2018 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в повному розмірі у період з 01 січня 2018 року по дату фактичного перерахунку пенсії, у порядку визначеному Порядком №159.

В іншій частині прозову відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- зменшенням максимального розміру пенсії з 90% до 70% грошового забезпечення право позивача на пенсію не скасоване, тоді як обмеження максимального розміру пенсії було закладено у ст. 13 Закону №2262-ХІІ і в первісній редакції. Вказаними змінами не відбулося звуження обсягу існуючого права позивача на призначення пенсії. Так само і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005. Після проведення перерахунку розмір пенсії позивача не зменшився, а, навпаки, збільшився. До того ж, обмеження максимального розміру пенсії свідчить прo врахування законодавцем ст. 17 Конституції України, згідно з якою забезпечення економічної безпеки є однією з найважливіших функцій держави та справою всього Українського народу;

- судом першої інстанції не взято до уваги те, що згідно зі ст. 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців / виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії), порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання) та затримка виплати доходів один і більше календарних місяців. Враховуючи викладені обставини та наведені нормативні положення слід вказати на те, що ГУ виплата перерахованої пенсії проводилася у відповідності до діючого законодавства,відповідно не має підстав для застосування положень ст. 55 Закону №2262-ХІІ. Виходячи з цього позивач не має права на отримання компенсації втрати частини доходів, оскільки відсутні обов`язкові умови.

ОСОБА_1 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року не оскаржив.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки не ґрунтується на чинному законодавстві України, а отже в цілому є такою, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до ст. 13 Закону №2262-ХІІ, чинній на момент призначення пенсії з 06 листопада 2001 року.

Згідно перерахунку від 01 квітня 2007 року, здійснено перерахунок та призначено основний розмір пенсії за вислугу 37 років у розмірі 90% грошового забезпечення.

З цього часу розмір пенсії позивача за вислугу років неодноразово змінювався внаслідок перерахунків, однак відсоткова ставка 90% від суми грошового забезпечення залишалась без змін до 01 січня 2018 року.

Відповідно до наявного в матеріалах справи перерахунку пенсії від 19 квітня 2018 року, ГУПФ України в Одеській області здійснило перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2018 року, за яким основний розмір пенсії становить 70% грошового забезпечення (вислуга років 37). Підставою перерахунку зазначено: Постанова №704, Постанова №103 п.1, перерахунок з 01 січня 2018 року.

На звернення позивача, листом від 02 липня 2020 року №1500-0225-8/42575 ГУПФ України в Одеській області щодо проведених перерахунків пенсії позивача повідомлено, що відповідно до ст. 63 Закону №2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Умови та розміри перерахунку пенсій з 01 січня 2018 року були передбачені Постановою №103. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, п.п.1, 2 Постанови №103 визнані протиправними та нечинними. Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян" від 24 грудня 2019 року №1088 зазначені пункти виключені.

У такому порядку 09 квітня 2018 року проведено перерахунок пенсії позивача на підставі наданої Адміністрацією державної прикордонної служби України довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій за нормами, чинними на 01 березня 2018 року, за нормами законодавства, що діяло на момент перерахунку, тобто виходячи з розміру 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Також у цій відповіді відповідач зазначив, що рішенням Верховного Суду від 04 лютого 2019 року у справі №240/5401/18 на Головні управління пенсійного фонду України зобов`язань не покладено, тому дії щодо його виконання не вчинялися.

Вважаючи своє право порушеним діями відповідача щодо перерахунку з 01 січня 2018 року пенсії зі зменшенням її основного розміру з 90% до 70% грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 04 лютого 2019 року за результатами розгляду зразкової справи №240/5401/18, дійшов висновку про протиправність дій ГУПФ України в Одеській області щодо зменшення позивачу основного розміру пенсії за вислугу років з 90% відповідних сум грошового забезпечення до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі Постанови №103.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що, оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії відповідачем, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 73, 74, 77 КАС України, ст.ст. 13, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ст.ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції констатує, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, вивчив обґрунтовування позицій сторін, належним чином дослідив докази та визначив які правові норми належить застосувати до спірних правовідносин.

Крім того, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що до даної справи належить застосувати праву позицію викладену Верховним Судом у постанові в зразковій справі від 04 лютого 2019 року у справі №240/5401/18.

Колегія суддів не приймає довід апеляційної скарги про відсутність факту виплати недоотриманої пенсії, і як наслідок безпідставність розрахунку компенсації, зважаючи на наступне.

Судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового розміру пенсії позивача з 90% до 70% сум грошового забезпечення та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії в розмірі 90% сум від відповідних сум грошового забезпечення.

Таким чином, наявний факт порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (пенсії), що зумовлює обов`язок відповідача компенсувати позивачу втрату частини доходів, за правилами встановленими чинним законодавством, а саме ст.ст. 1, 2 Закону №2050-ІІІ та п.2 Порядку №159.

При цьому, компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, отже, має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, на підставі судового рішення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа №521/940/17).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 15 березня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.