Справа № 640/1030/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

16 березня 2021 року справа №640/1030/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про закриття провадження у справі:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «АБ-ОВО» (далі по тексту - позивач, ТОВ «АБ-ОВО»)
доГоловного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві)
про1) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невчинення дій зі звільнення з податкової застави, зареєстрованої в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №28439898, дата та час державної реєстрації 18 жовтня 2018 року земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5062 площею 1 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка належить позивачу на праві приватної власності; 2) зобов`язання відповідача звільнити з-під податкової застави, зареєстрованої в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №28439898, дата та час державної реєстрації 18 жовтня 2018 року земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5062 площею 1 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка належить позивачу на праві приватної власності

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність бездіяльності ГУ ДПС у м. Києві, яка полягає у незвільнені з під податкової застави, зареєстрованої в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №28439898, дата та час державної реєстрації 18 жовтня 2018 року земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5062 площею 1 га, придбаної ТОВ «АБ-ОВО» на електронних торгах.

Ухвалою від 21 січня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/1030/20 в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про правомірність оскаржуваних дій, оскільки у ТОВ «СТ «Домінанта», якому належала спірна ділянка, наявний податковий борг, у зв`язку з чим ГУ ДПС у м. Києві, діючи у відповідності до вимог податкового законодавства, склав акт опису майна ТОВ «СТ «Домінанта» у податкову заставу; станом на дату проведення електронних торгів 08 листопада 2018 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:5062 перебувала у податковій заставі; платник податків може відчужувати майно, яке перебуває у податковій заставі з дозволу контролюючого органу, проте, ТОВ «СК «Домінанта» не зверталося до відповідача щодо надання згод на відчуження вказаної земельної ділянки.

Крім того, відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивує тим, що дана справа підсудна господарському суду, оскільки у даному випадку відсутні публічно-правові відносини між сторонами, а спір має приватноправовий характер.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про закриття провадження у справі, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на таке.

Відповідно частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист зокрема шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року (справа №819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа №826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Поряд з цим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Помилковим є застосування статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Таким чином, на вирішення адміністративного суду може бути переданий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Разом з тим, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і відповідно не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Предметом спору у даній справі є рішення суб`єкта владних повноважень - ГУ ДПС у м. Києві про виключення майна, що належить позивачу, з опису майна, що перебуває в податковій заставі.

Тобто, в межах спірних відносин між позивачем та відповідачем не виникло відносин влади та підпорядкування, у яких відповідач виконував би владно-управлінську функцію стосовно позивача, а відтак даний спір не підпадає під ознаки публічно-правового спору.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов не містить визначених вимог щодо скасування або визнання неправомірними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки предметом спору є визнання права власності на майно, і в розглядуваному випадку позивач оспорює своє право на придбану земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі №906/1063/18. Так, у пункті 4.27 цієї постанови зазначено, що власник має право за своєю волею визначати фактичну та юридичну долю речі. Ураховуючи, що позивач є власником майна, яке знаходиться у податковій заставі з відміткою заборони його відчуження і такі обставини мають триваючий характер, вони перешкоджають позивачу на свій розсуд розпоряджатися власним майном.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В даному спорі на думку суду позивач обрав не належний спосіб захисту порушеного його права власності, а порушені права позивача підлягають захисту в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене та враховуючи характер спірних правовідносин, який є у залежності від суб`єктного складу сторін господарсько-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а отже про наявність підстав для закриття провадження у даній справі.

Частина перша статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За змістом частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі, землю).

Враховуючи викладене, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що провадження в адміністративній справі №640/1030/20 підлягає закриттю, а заявлені вимоги належить розглядати відповідному місцевому господарському суду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищенаведеного, пункту 1 частини першої статті 238, статті 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про закриття провадження задовольнити.

2. Закрити провадження у адміністративній справі №640/1030/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АБ-ОВО» до Головного управління ДПС у м. Києва про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко