Справа № 161/15263/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 161/15263/20 пров. № А/857/1676/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Стельмаха П.П.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2020 року (головуючого судді Присяжнюк Л.М., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 13 год. 34 хв. в м. Луцьк повний текст рішення складено 23.11.2020) у справі №161/15263/20 провадження №2-а/161/387/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним висновку та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 22.09.2020 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області в якому просить визнати протиправною бездіяльність Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області у частині не притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, не складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП, визнати протиправним висновок Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області по заяві позивача від 28 лютого 2020 року та зобов`язати Луцький відділ поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області скласти протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що Вінницький міський суд розглядав справу у межах протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , який надійшов до суду та вирішив лише наявність чи відсутність порушення Правил дорожнього руху в діях особи щодо якої було складено протокол, однак відносно ОСОБА_3 протокол у справі про адміністративне правопорушення не складався.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача адвокат Гаврилюк Є.О. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Згідно із частинами 1, 2 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області Чернюка І.В. від 09 січня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення №127/12120/19, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У вказаній постанові зазначено наступне, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 317421 від 26.04.2019 вбачається, що 12.03.2019 року о 13 год. 20 хв. в м. Луцьк по вулиці Потебні на перехресті з вулицею Львівській біля будинку 49, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_1 не надав автомобілю марки «AUDI A 6» д.н.з. НОМЕР_2 перевагу в русі виїжджаючи з другорядної дороги на головну. Внаслідок чого, допустив зіткнення, що призвело до ДТП та механічних пошкоджень транспортних засобів. Тобто, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3. (б), 16.11 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2019 у справі було призначено комплексну транспортно трасологічну та автотехнічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Львівського науково дослідного інституту судових експертиз.

11.12.2019 на адресу Вінницького міського суду Вінницької області надійшли висновки експертів № 2810 та № 2811 за результатами проведення вищевказаних експертиз.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Варцаба С.А. вину ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеного правопорушення визнали частково, а саме суду пояснили, що в даній дорожньо-транпортній пригоді також наявна вина іншого учасника дорожнього руху, який керував автомобілем марки «AUDI A 6» д.н.з. НОМЕР_2 .

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується зібраними у справі доказами: -протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 317421 від 26.04.2019; -рапортом поліцейська поліції; -постановою старшого слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Трачука С.С. про закриття кримінального провадження від 23.03.2019 та іншими матеріалами справи.

Крім того, суддя звернув увагу на те, що з висновку № 2811 Львівського науково дослідного інституту судових експертиз від 02.12.2019 вбачається, що при тих вихідних даних про обставини ДТП, які містяться у наданих судом матеріалах (як адміністративної справи №127/12120/19, так і кримінального провадження №00000907), безпосередньо перед зіткненням швидкість руху автомобіля «Ауді-Аб», реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_2 , могла складати біля 60...61 км/год, а швидкість руху автомобіля «Рено-Дастер», реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_1 , могла складати біля 36...37 км/год.

У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_1 повинен був, керуватися вимогами 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху» ); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 16.3 та 16.11 ПДР України, а також розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України (в частині вимог знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу»), у відповідності до яких вказаний водій, маючи намір своїм автомобілем «Рено-Дастер», реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг із вул. Потебні (другорядної дороги) переїхати через вул.Львівську (головну дорогу), повинен був дати дорогу автомобілю «Ауді-Аб» («АІЮІ А6»), реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , не виїжджаючи своїм автомобілем «Рено» на проїзну частину вул. Львівської.

У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.2; 1.5; 1.10 (в частині значення терміну небезпека для руху); 2.3 (підпунктів «б» і «д»); 12.3; 12.4 та 12.9 (підпункту «б») ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був вести свій автомобіль «Ауді-А6», реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_2 , правою стороною проїзної частини вул. Львівської зі швидкістю не більше 50 км/год., а із моменту, коли на проїзну частину вказаної вулиці (яка була головною дорогою) із другорядної дороги (вул. Потебні) почав виїжджати автомобіль «Рено-Дастер», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , - водій ОСОБА_3 не повинен був відвертати ліворуч та виїдхати на зустрічну сторону проїзної частини вул. Львівської, а повинен був своєчасно застосувати гальмування у межах своєї сторони проїзної частини вул. Львівської.

У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП, і полягала ця технічна можливість у належному виконанні вказаним водієм вимог п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху» ); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 16.3 та 16.11 ПДР України, а також розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України (в частині вимог знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу»). Іншими словами, для уникнення даної ДТП водієві ОСОБА_1 необхідно (і достатньо) було дати дорогу вказаному вище автомобілеві «Ауді-А6», реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Якщо б водій ОСОБА_3 вів свій автомобіль «Ауді-А6», реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_2 , своєю, правою, стороною проїзної частини вул. Львівської зі швидкістю не більше 50 км/год. (тобто максимально допустимою при русі у населених пунктах), а із моменту, коли на вказану проїзну частину (яка була головною дорогою) із другорядної дороги (вул. Потебні) почав виїжджати автомобіль «Рено-Дастер», реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_1 , - водій ОСОБА_3 не змінював би напрямку руху і не повертав би ліворуч, то контакту між вказаними вище автомобілями не було б, і вказаний автомобіль «Рено» встиг би повністю виїхати за межі смуги руху вказаного автомобіля «Ауді».

Тому дана експертиза має підстави зробити висновки про те, що у даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП, і полягала ця технічна можливість у належному виконанні водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 1.2; 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» і «д»); 12.3; 12.4 та 12.9 (підпункту «б») ПДР України.

При тих вихідних даних про обставини даної ДТП, які містяться у наданих судом як у матеріалах адміністративної справи №127/12120/19, так і матеріалах кримінального провадження № 00000907, причинами настання даної ДТП, з технічної точки-зору, є наступні обставини: 1) водій ОСОБА_1 виїжджаючи своїм автомобілем «Рено-Дастер», реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_1 , із другорядної дороги (вул.Потебні) на головну дорогу (вул. Львівську), не надав дорогу автомобілеві «Ауді-А6», реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_2 , який під керуванням водія ОСОБА_3 рухався через нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг по головній дорозі (вул. Львівській); 2) водій ОСОБА_3 , рухаючись своїм автомобілем «Ауді- А6», реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_2 , по вул. Львівській (головній дорозі), перевищив швидкість руху, а із моменту, коли на проїзну частину цієї головної дороги із другорядної дороги (вул.Потебні) почав виїжджати автомобіль «Рено-Дастер», реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_1 , - він (водій ОСОБА_3 ) відвернув ліворуч і виїхав своїм автомобілем «Ауді» на смугу зустрічного руху (хоча такої технічної необхідності не було).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, Вінницький міський суд Вінницької області в постанові від 09.01.2020 прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП доведена повністю зібраними у справі доказами.

Частиною шостою статті 78 КАС України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, обставини встановлені у постанові судді Вінницького міського суду Вінницької області Чернюка І.В. від 09 січня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення №127/12120/19 відносно ОСОБА_1 є обов`язковими для суду під час вирішення цієї адміністративної справи.

В подальшому, після винесення вказаної постанови судді, ОСОБА_1 не погодився з тим, що лише він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та 14 березня 2020 року звернувся до Луцького ВП ГУНП у Волинській області із заявою з проханням скласти адміністративні матеріали відноcно іншого учасника ДТП ОСОБА_3 , на яку листом від 18 березня 2020 року №3/811 отримав відповідь із роз`ясненням, що скласти адміністративні матеріали є неможливим у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. Здійснюючи адміністративне оскарження такого діяння Луцького ВП до ГУНП у Волинській області, позивач отримав аналогічну за змістом відповідь.

Не погодившись із такими висновками поліції позивач звернувся до адміністративного суду.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову дійшов висновку, що відповідач правомірно та обґрунтовано не розпочинав провадження у справі про адміністративне правопорушення за заявою позивача, оскільки станом на березень 2020 року не було законних підстав розпочинати провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , у зв`язку з наявність обставин, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 255 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП мають право (уповноважені) складати посадові особи органів внутрішніх справ Національної поліції.

Згідно статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Відповідно до частини 1 статті 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з пунктом 5 Розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якщо воно вчинене особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, або його розгляд не віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський відповідно до статті 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення. Поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені частинами четвертою і сьомою статті 121, частинами третьою і четвертою статті 122, статтями 122-2, 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123, статтею 124, частиною четвертою статті 127, статтями 127-1, 130, 139, частиною четвертою статті 140, 188-28 КУпАП.

Відповідно до пунктів 1, 7 Розділу VIII Інструкції № 1395, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 7), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Уповноважена особа підрозділу патрульної поліції під час розгляду матеріалів ДТП повинен(на) в найкоротший строк, але не більше одного місяця з дати вчинення ДТП, встановити всі обставини її скоєння, вжити інших заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та в п`ятиденний строк надіслати його до відповідного суду.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже на виконання вказаних норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції були складені та направлені до суду протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 317421 від 26.04.2019, рапорт поліції, постанова старшого слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області капітана поліції Трачука С.С. про закриття кримінального провадження від 23.03.2019 на підставі яких постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області Чернюка І.В. від 09 січня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення №127/12120/19, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка ним не оскаржена та набрала законної сили, що не заперечується сторонами.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі Меньшакова проти України Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі Ашинґдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом частини 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Стосовно поняття охоронюваний законом інтерес у тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Колегія суддів зазначає, що в цій справі, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту, як оскарження дій працівника поліції щодо не складення протоколу про адміністративне правопорушення та зобов`язання відділ поліції скласти такий протокол з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

Крім цього, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.

За таких обставинах, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта що лише він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а слід притягнути і іншого учасника ДТП, оскільки позивачем не вказано які саме були порушені права, свободи або охоронювані інтереси скаржника у сфері публічно-правових відносин, саме у межах розгляду саме цієї справи, та як впливає на них факт непритягнення ОСОБА_3 до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Також колегія судді враховує, що справа про адміністративне правопорушення по факту скоєння порушення Правил дорожнього руху була розглянута та з цього питання прийняте судове рішення, яке набрало законної сили, при цьому позивач не був позбавлений можливості надати суду свої доводи та міркування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 826/3585/18, від 14 липня 2020 року у справі №363/3888/17, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Згідно частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанцій підлягає зміні в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишенню без змін, оскільки судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні позову.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2020 року у справі №161/15263/20 провадження №2-а/161/387/20 змінити в мотивувальній частині, у решті - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 15.03.2021.