Справа № 360/4833/20
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

17 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4833/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Чернявської Т.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому позивач з урахуванням уточненої позовної заяви від 29 грудня 2020 року б/н (арк. спр. 35-39) просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на дату звільнення (31 травня 2020 року) за 11 повних календарних років служби;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби у розмірі 44726,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 31 травня 2017 року по 31 травня 2020 року він проходив військову службу у Національній гвардії України за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу, укладеного між позивачем та Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національно гвардії України.

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Східного територіального об`єднання Національної гвардії України від 26 травня 2017 року № 20/ос позивача зараховано в списки особового складу Військової частини НОМЕР_1 на військову службу за контрактом на 3 роки, з 31 травня 2017 року по 30 травня 2017 року та призначено з 31 травня 2017 року старшим стрільцем 1-го відділення.

Вислуга років станом на 31 травня 2017 року склала у календарному обчисленні 09 років 09 місяців 24 дні.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивача звільнено з військової служби наказом командира частини по особовому складу від 04 травня 2020 року № 18о/с у запас у зв`язку із закінченням строку контракту 31 травня 2020 року. Цим же наказом визначено, що відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом МВС України від 15 березня 2018 року № 200, виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Як зазначено у витязі з наказу вислуга років на військовій службі станом на 31 травня 2020 року складає у календарному обчисленні 11 років 11 місяців 29 днів.

З посиланням на положення статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом МВС України від 15 березня 2018 року № 200, позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні протиправною та просить позовні вимоги задовольнити.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України позов не визнала, про що подала відзив на позовну заяву без дати та без номеру, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (арк. спр. 61-62).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінету Міністрів України.

Пенсійне забезпечення осіб, що перебували на посадах в Державній кримінально- виконавчій службі, та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з Державної кримінально-виконавчої служби 17 березня 2017 року).

Також положеннями пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з Державної кримінально-виконавчої служби 17 березня 2017 року) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з наданим послужним списком позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі з 26 листопада 2010 року по 17 березня 2017 року і має право пільгове обчислення вислуги років з розрахунку один місяць служби за сорок днів відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393.

Зокрема, відповідач зауважив, що згідно з наказом начальника управління від 17 березня 2017 року № 119/ос-17 вислуга років у день звільнення позивача у пільговому обчисленні складає 11 років 11 місяців 01 день. Отже, позивач під час звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі набув право на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 та статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Під час проходження військової служби у Національній гвардії України позивачем не надано жодного документу з приводу нарахування або відмови у нарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за попереднім місцем на посадах Державної кримінально-виконавчої служби, що позбавляє можливості прийняти рішення з цього питання.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 31 травня 2017 року № 117 (по стройовій частині) позивач був призначений старшим стрільцем 1-го відділення 3 патрульного взводу 4-ї патрульної роти 2-го патрульного батальйону. Вислуга років станом на 31 травня 2017 року складає у календарному обчисленні 09 років 09 місяців 24 дні, у пільговому обчисленні 11 років 11 місяців 01 день. Згідно з наказом командира військової частини від 29 травня 2020 року № 115 (по стройовій частині) припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національної гвардії України та позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до пункту другого статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Відповідно до розрахункової відомості № 116 за червень 2020 року позивачу при звільненні нараховано та виплачено з іншими складовими грошового забезпечення 38885,80 грн, з яких 16772,63 грн одноразова грошова допомога при звільненні.

Таким чином, резюмує відповідач, при нарахуванні одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, він діяв у межах та у спосіб, що визначені законами України, з дотриманням порядку, встановленого чинним законодавством.

У зв`язку з вищевикладеним, відповідач у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою від 15 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (арк. спр. 28-31).

Ухвалою від 16 січня 2021 року про відкриття провадження в адміністративній справі визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 46-48).

Ухвалою від 01 березня 2021 року Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України поновлено строк на подання відзиву на позовну заяву разом зі всіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача (арк. спр. 70-71).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій та з 31 травня 2017 року по 31 травня 2020 року на підставі контракту про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді старшого стрільця 1-го відділення 3-го патрульного взводу 4-ї патрульної роти 2-го патрульного батальйону, про що свідчать посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 14 лютого 2018 року Головним управлінням Національної гвардії України, контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу від 31 травня 2017 року, витяг із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 31 травня 2017 року № 117, військовий квиток від 04 листопада 2003 року серії НОМЕР_4 , довідка Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19 листопада 2020 року № 22/1837, трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 від 08 вересня 1985 року та послужний список ОСОБА_1 (арк. спр. 9, 11, 12, 14-17, 18-19, 21, 54-57).

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 , старшого стрільця 3 відділення 4 стрілецького взводу стрілецької роти (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних) стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку), звільнено у відставку та припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, що підтверджено витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) від 29 травня 2020 року № 115 (арк. спр. 13).

Також у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) від 29 травня 2020 року № 115 та довідці Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19 листопада 2020 року № 22/1837 зазначено, що вислуга років на військовій службі станом на 31 травня 2020 року складає: у календарному обчисленні - 11 років 11 місяців 29 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 08 років 01 місяць 24 дні (арк. спр. 13, 21).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) від 29 травня 2020 року № 115 відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200, наказано виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19 листопада 2020 року № 403 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення 31 травня 2020 року складає 11181,75 грн; позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за період 2017-2020 роки в сумі 16772,63 грн (11181,75 х 50 % х 3) (арк. спр. 20).

Також матеріалами справи, зокрема, трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 від 08 вересня 1985 року, послужним списком ОСОБА_1 та витягом з наказу Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 17 березня 2017 року № 119/00-17 «Про особовий склад» підтверджується, що позивач у період з 26 листопада 2010 року по 17 березня 2017 року безперервно: 6 років 3 місяці 21 день проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України та звільнений зі служби з 17 березня 2017 року за власним бажанням. Вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні 09 років 09 місяців 24 дні, у пільговому обчисленні 11 років 11 місяців 01 день (арк. спр. 10, 14-17, 18-19).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) згідно з преамбулою відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 15 Закону № 2011-XII (в редакції, яка діяла на час звільнення позивача з військової служби у Національній гвардії України) врегульовані витання щодо пенсійного забезпечення і допомоги.

Так, відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (абзац четвертий пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII).

Згідно з абзацом шостим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Статтею 118 Закону України від 20 грудня 2005 року № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» установлено, що військовослужбовцям у разі повторного звільнення зі служби грошова допомога, передбачена пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (2011-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 15, ст. 190; 1997 р., № 12, ст. 103), не виплачується, за винятком тих осіб, які при першому звільненні не набули права на отримання цієї допомоги.

Пункт 2 статті 15 Закону № 2011-XII також містить положення, що військовослужбовцям у разі повторного звільнення зі служби грошова допомога, передбачена пунктом 2 статті 15 не виплачується, за винятком тих осіб, які при першому звільненні не набули права на отримання цієї допомоги згідно із Законом № 3235-IV від 20.12.2005.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за № 405/31857 (далі Інструкція № 200).

Згідно з преамбулою Інструкцію № 200 розроблено відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», від 15 червня 1994 року № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», від 15 вересня 1993 року № 728 «Про оплату праці та тривалість щорічної відпустки працівникам шифрувальних служб», від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Згідно з пунктом 2 розділу І Інструкції № 200 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розділом XXXII Інструкції № 200 врегульовані питання щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Так, пунктом 1 розділу XXXІІ Інструкції № 200 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються зі служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах, визначених статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (абзац перший пункту 2 розділу XXXІІ Інструкції № 200).

Абзацами першим-четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі Постанова № 393) установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги (абзаци п`ятий, сьомий пункту 10 Постанови № 393).

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (абзац восьмий пункту 10 Постанови № 393).

З системного аналізу вищевикладеного слідує, що особам, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за весь період їх календарної служби з урахуванням періоду попередньої служби.

Суд зазначає, що факт набуття чи ненабуття позивачем права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII є ключовим при вирішенні питання зарахування періоду попередньої служби для розрахунку одноразової грошової допомоги у разі повторного звільнення військовослужбовця з військової служби.

Отже, для вирішення питання, чи має позивач при звільненні з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України право на отримання одноразової грошової допомоги, установленої статтею 15 Закону № 2011-XII, за весь період календарної служби з урахуванням періоду попередньої служби, суд має встановити, що при попередньому звільненні з військової служби позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги.

Як встановлено під час судового розгляду, попереднє звільнення позивача з військової служби (зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України) за власним бажанням відбулось згідно з наказом Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 17 березня 2017 року № 119/ОС-17 «Про особовий склад», в якому зазначено, що вислуга років на день звільнення ОСОБА_1 складає: у календарному обчисленні 09 років 09 місяців 24 дні, у пільговому обчисленні 11 років 11 місяців 01 день.

Частиною третьою статті 23 Закону України від 23 червня 2005 року № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачено, що пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України (частина п`ята статті 23 Закону України від 23 червня 2005 року № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»).

Згідно з статтею 102 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 9 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) врегульовані питання виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Так, частиною першою статті 9 Закону № 2262-ХІІ (тут і надалі посилання на норми Закону № 2262-ХІІ наводяться в редакції, яка діяла станом на день звільнення позивача з Рубіжанського міського відділу з питань пробації Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України) передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (частина друга статті 9 Закону № 2262-ХІІ).

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2262-ХІІ виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Абзацом першим пункту 18.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07 жовтня 2009 року № 222 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 листопада 2009 року за № 1040/17056 (далі Інструкція № 222), яка діяла до 23 лютого 2018 року, закріплено, що особам рядового і начальницького складу, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» при звільненні зі служби за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків, а при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Особам рядового і начальницького складу у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при першому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (абзац другий пункту 18.1 Інструкції № 222).

Згідно з пунктом 18.3 Інструкції № 222 обчислення календарного строку служби для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні здійснюється в порядку, установленому пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Верховний Суд в постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17 (№ рішення в ЄДРСР 73359546) та від 24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17 (№ рішення в ЄДРСР 93080938) зробив висновок, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше». Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

В частині другій статті 9 Закону № 2262-ХІІ також відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Оскільки позивач при попередньому звільненні з військової служби станом на 17 березня 2017 року мав вислугу років у пільговому обчисленні 11 років 11 місяців та 01 один день, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана, суд дійшов висновку, що позивач при попередньому звільненні з військової служби набув права на отримання одноразової грошової допомоги.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що відповідач правомірно при повторному звільненні позивача виплатив останньому одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-XII, за період календарної служби (3 повних календарних роки служби) з дня останнього зарахування ОСОБА_1 на службу без урахування періоду попередньої служби.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваної бездіяльності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Оскільки одноразова грошова допомога при звільненні є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, позивач на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ідентифікаційний код НОМЕР_6 , місцезнаходження: 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, буд. 2) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська