Справа № 420/951/21
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/951/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (вул..Пироговська,11, м.Одеса, 65012) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, у якому позивач просить:

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, пов`язану з відмовою в нарахуванні та виплаті з 01.03.2018 до 23.03.2020 ОСОБА_1 грошових коштів, які складають різницю між отриманим та належним ОСОБА_1 грошовим забезпеченням та додатковими видами грошового забезпечення, а саме, матеріальною допомогою на вирішення соціально-побутових питань, матеріальною допомогою на оздоровлення тощо, розрахованими з урахуванням окладу за військове звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції» в розмірі:

- з 01.03.2018 по 31.12.2018- 1490,00 грн.;

- з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 1670,00 грн.;

- з 01.01.2020 по 29.01.2020 - 1890,00 грн.;

- з 29.01.2020 по 23.03.2020 - 1980,00 грн.,

передбаченому приміткою до Додатку 14 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2018;

зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти, які складають різницю між отриманими та належними ОСОБА_1 грошовим забезпечення та додатковими видами грошового забезпечення, а саме, матеріальною допомогою на вирішення соціально- побутових питань, матеріальною допомогою на оздоровлення тощо, розрахованими з урахуванням окладу за військове звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції» в розмірі:

- з 01.03.2018 по 31.12.2018 - 1490,00 грн.;

- з 01.01.2019 по 31.12.2019- 1670,00 грн.;

- з 01.01.2020 по 23.03.2020 - 1890,00 грн.;

- з 29.01.2020 по 23.03.2020 - 1980,00 грн.,

відповідно до примітки до Додатку 14 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2018.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.11.2020 позивач звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону з запитом на отримання публічної інформації з проханням повідомити його про те, який розмір окладу за військове звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції» застосовувався військовою прокуратурою Південного регіону України під час нарахування та виплати йому грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення. 02.12.2020 за вих. № 21-4164 вих.-20 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону повідомила позивача, що під час нарахування йому грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 29.01.2020 застосовувався розмір окладу за військовим званням «підполковник юстиції» - 1410,00 грн., «полковник юстиції» - 1480,00 грн. Позивач вважаєё що при проведенні розрахунку окладу за військовим званням підполковник юстиції та полковник юстиції, відповідач повинен був виходити із розрахункової величини - 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, яка є більш вигідною для мене, адже урядом не випадково у примітці до Додатку 14 застосовано словесну конструкцію "але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом на 01 січня календарного року". Проте вказані дії ним виконано не було.

Ухвалою суду від 27 січня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

17.02.2021р. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 до п. 4 Постанови від 30.08.2017 № 704 внесені зміни, якими встановлено залежність розмірів посадового окладу і окладу за військовим (спеціальним) званням від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018, та вилучено умову, що такий розрахунок повинен проводиться виходячи із 50% розміру мінімальної зарплати, встановленого законом на 1 січня календарного року. Однак, зміст примітки до Додатку 14 до Постанови від 30.08.2017 № 704 не був приведений у відповідність з нормою п. 4 цієї ж постанови. Крім того зазначено, що п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-УІІІ, який набрав чинності 01.01.2017, установлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата (на чому наполягає позивач) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат

26.02.2021р. до суду надійшла відповідь на відзив, якій позивач наполягає на заявленій у позові правовій позиції та просить позов задовольнити.

05.03.2021р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач заперечує проти задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Як встановлено судом ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України з 11.09.2001р. та з 28.07.2002р., відряджений у розпорядження Генерального прокурора України.

З 28.07.2002р. до 14.08.2012р., проходив військову службу на прокурорсько-слідчих посадах військової прокуратури Південного регіону України, яка входила до складу Генеральної прокуратури України.

З 14.08.2012р. до 31.01.2015р. проходив службу (працював) на прокурорсько-слідчих посадах у прокуратурі Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, яка входила до складу Генеральної прокуратури України.

Наказами Міністра оборони України від 29.01.2015р. № 52 та від 29.01.2020р. № 34 ОСОБА_1 присвоєно військові звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції»

З 31.01.2015р. до 23.03.2020р. проходив військову службу на прокурорсько-слідчих посадах військової прокуратури Південного регіону України, яка входила до складу Генеральної прокуратури України.

На вказаних прокурорсько-слідчих посадах з 29.01.2015, позивач проходив військову службу до 29.01.2020, з урахуванням особливостей передбачених Законом України «Про прокуратуру», у військовому званні «підполковник юстиції», а з 29.01.2020 до 23.03.2020 - у військовому званні «полковник юстиції».

Наказом Генерального прокурора України від 05.02.2020 № 66 «Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур)» - «Військову прокуратуру Південного регіону України» перейменовано у «Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону» без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (копія наказу додається; оригінал наказу наявний у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Південного регіону України та Офісі Генерального прокурора України).

Наказом військового прокурора Південного регіону України від 23.03.2020 № 322к ОСОБА_1 звільнено з органів прокуратури, а саме звільнено з посади начальника відділу організаційного та правового забезпечення військової прокуратури Південного регіону України, виключено зі списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України, всіх видів забезпечення та направлено, для подальшого проходження військової служби у розпорядження Міністерства оборони України.

27.11.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону з запитом на отримання публічної інформації з проханням повідомити мене про те, який розмір окладу за військове звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції» застосовувався військовою прокуратурою Південного регіону України під час нарахування та виплати мені грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення.

Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону листом від 02.12.2020р. за вих. № 21-4164 вих.-20 повідомила позивачу, що під час нарахування мені грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 29.01.2020р. застосовувався розмір окладу за військовим званням «підполковник юстиції» - 1410,00 грн., «полковник юстиції» - 1480,00 грн.

27.11.2020р., з метою досудового врегулювання спору, ОСОБА_1 звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону із заявою від 27.11.2020, в якій виклав прохання (вимогу) провести перерахунок та виплатити мені грошові кошти, які складають різницю між отриманим мною та належним мені грошовим забезпеченням та додатковими видами грошового забезпечення, а саме матеріальною допомогою на вирішення соціально-побутових питань та матеріальною допомогою на оздоровлення тощо, розрахованим з урахуванням окладу за військове звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції» в розмірі: з 01.03.2018 по 31.12.2018 - 1490,00 грн.; з 01.01.2019 по 31.12.2019- 1670,00 грн.; з 01.01.2020 по 29.01.2020 - 1890,00 грн.; з 29.01.2020 по 23.03.2020 - 1980,00 грн.

30.12.2020 за № 21-4534вих-20 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону повідомила про неможливість виплати позивачу окладу за військовим званням в розмірах, які я вважаю такими, що відповідають у примітці до Додатку 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, оскільки відсутні підстави для проведення перерахунку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. в редакції чинній на час звільнення позивача зі служби, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 3 статті 25 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до, цього Закону.

Частинами 1, 2 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» встановлено, що Кабінет Міністрів України на основі, та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Апеляційний суд зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року є підзаконним нормативно-правовим актом, яким Кабінет Міністрів України, відповідно до частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлює види та розміри грошового забезпечення військовослужбовців.

Як вбачається зі структури Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 р., пунктом 1 її постановляючої частини затверджені нормативні акти, зокрема тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (Додаток 1), схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (Додаток 14).

В пункті 4 постановляючої частини Постанови Кабінету Міністрів України №704, від 30.08.2017 р. містяться нормативні положення, зокрема наведений порядок визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу.

Відповідно до норми пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 р., на час прийняття цієї постанови передбачалося, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1 та 14 до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 р., в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року до пункту 4 Постанови КМ України №704 від 30.08.2017 р. внесені зміни, якими встановлено залежність розмірів посадового окладу і окладу за військовим (спеціальним) званням від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018 року, та вилучено умову, що такий розрахунок повинен проводиться виходячи із 50% розміру мінімальної зарплати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Проте, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 р. не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.

Апеляційний суд звертає увагу, що пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017 р., установлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата (на чому наполягає позивач) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 р. (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 р.) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 р., а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Такі ж правила діють при визначенні грошового забезпечення для перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби.

Суд звертає увагу, що Постанова Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 р. (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 р.) є чинною, а отже підлягає до застосування.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно, застосовуючи, при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням, таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 рік.

За таких обставин відсутні правові підстави для визнання протиправними дій відповідача, які полягають у відмові в нарахуванні та виплаті з 01.03.2018 до 23.03.2020 ОСОБА_1 грошових коштів, які складають різницю між отриманим та належним ОСОБА_1 грошовим забезпеченням та додатковими видами грошового забезпечення, а саме, матеріальною допомогою на вирішення соціально-побутових питань, матеріальною допомогою на оздоровлення тощо, розрахованими з урахуванням окладу за військове звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції» в розмірі: з 01.03.2018 по 31.12.2018- 1490,00 грн.; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 1670,00 грн.; з 01.01.2020 по 29.01.2020 - 1890,00 грн.; з 29.01.2020 по 23.03.2020 - 1980,00 грн., передбаченому приміткою до Додатку 14 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2018.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення і похідної позовної вимоги щодо зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти, які складають різницю між отриманими та належними ОСОБА_1 грошовим забезпечення та додатковими видами грошового забезпечення, а саме, матеріальною допомогою на вирішення соціально- побутових питань, матеріальною допомогою на оздоровлення тощо, розрахованими з урахуванням окладу за військове звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції» в розмірі: з 01.03.2018 по 31.12.2018 - 1490,00 грн.; з 01.01.2019 по 31.12.2019- 1670,00 грн.; з 01.01.2020 по 23.03.2020 - 1890,00 грн.; з 29.01.2020 по 23.03.2020 - 1980,00 грн., відповідно до примітки до Додатку 14 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2018.

З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування при обчислені посадового окладу та окладу за військовим званням позивача такої розрахункової величини, як мінімальна заробітна плата, а тому вимоги даного позову, на думку суду, є необґрунтованими.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З огляду на відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77, 90, 139, 246, 255, 295, 297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (вул..Пироговська,11, м.Одеса, 65012) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.