Справа № 96зп-21/160
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
16 березня 2021 р.Справа №96зп-21/160

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову ОСОБА_1 до відповідача 1 Новоолександрівської сільської ради, відповідача 2 Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа 1 ОСОБА_2 , третя особа 2 Комунальне підприємство «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної Ради про заборону вчинення дій, -
15.03.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду в порядку ч. 2 ст.150 КАС України від заявника - ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить:
Вказано, що на адвокатський запит була надана письмова відповідь від 09.03.2021 р. №413/2-13 Новоо лександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про те, що на пленарному засіданні 15 сесії 7-го скликання цієї сільради винесено рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,11 га, для будів ництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .
Згідно з письмовою інформацією ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровсь кій області № 29-4-0.21-1156/104-17 від 30.10.2017 р., яка отримана на адвокат ський запит, заявнику стало відомо про те, що Рішенням Новоолександрівської сільради від 30.11.2016 р. № 1342-15/VІІ 15 сесії 7-го скликання замовнику третій особі 1 було надано дозвіл на складання проек ту відведення земельної ділянки у власність, площею 0,11 га для будівництва та обслу говування житлового будинку в АДРЕСА_1 на підставі копії довідки з Державної статистичної звітності № 421 від 04.2016 р. та викопіювання з кадастрової карти про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями з матеріалів проекту землеустрою, в яку, як зазначив заявник, внесено завідомо неправдиві відомо сті.
Зауважено, що ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровсь кій області також було повідомлено, що зазначена вище довідка відділом не ви давалась.
Отже, заявник вважає, що вказана довідка та викопіювання з кадастрової карти є підробленими, на їх підставі незаконно надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою третій особі 1 та винесено незаконне рішення відповідачем 1.
Отже, заявник вважає, що має місце спір майнових інтересів між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Комунальним підприємством «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної Ради.
Також у заяві зазначено про те, що позивач - ОСОБА_1 буде подавати адміністративний позов до Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо оскарження:
- рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніп ропетровської області 15 сесії 7-го скликання від 30.11.2016 р. №1342-15/VІІ про надан ня дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,11 га , на території Новоолександрівської сільсь кої ради Дніпровського району Дніпропетровської області, АДРЕСА_1 у власність;
Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Забезпечення позову може застосовуватися лише з підстав, визначених Кодексом адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відповідно до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірні із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову вживаються судом з метою захисту прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.
Підстави для вжиття заходів забезпечення позову є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних у справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, що покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого у адміністративній справі. В ухвалі про забезпечення позову суд наводить мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 (ЄДРСР 73082059) зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №ЗПП/320/23/20 (ЄДРСР 94264209).
У постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №826/9263/17 (ЄДРСР 87389519) зазначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен пересвідчитися в тому чи існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Під час розгляду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий вид гарантії забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідності у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, у тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.
Прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.
З матеріалів заяви вбачається, що у лютому 2021 року представник ОСОБА_1 отримав ін формацію з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, на яку претендує ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :
- ФОП ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою щодо відведення зе мельної ділянки у власність;
- площа земельної ділянки - 0,1 га ;
- тип власності - не визначено (інформація відсутня);
- цільове призначення - 02.01, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
- на даний час рі шення про затвердження проекту землеустрою вказаної земельної ділянки не прийма лось.
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих міських рад належать: підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.
Відповідно до частин 6, 7, 8, 9 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Суд зазначає, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно: з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, що оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №380/624/16-ц (ЄДРСР 77361939).
Окрім цього, наведена в заяві про забезпечення позову інформація щодо очевидної протиправності рішення Новоолександрівської сільської ради не підтверджується долученими до матеріалів справи доказами.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що мотиви, наведені у заяві про забезпечення позову, не свідчать про реальний характер загрози правам чи інтересам заявника до ухвалення рішення по суті спору, і ґрунтуються виключно на припущеннях заявника без підтвердження того, що такі наслідки фактично настануть, а дії, про які він вказує, будуть вчинені.
Тож суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.
Також, постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд враховує факт того, що, як повідомив заявник, він планує подавати адміністративний позов про оскарження рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніп ропетровської області 15 сесії 7-го скликання від 30.11.2016 року, при цьому, жодної інформації щодо причин не звернення з відповідним позовом раніше заявник в заяві не наводить.
Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 243, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

16.03.2021

Ухвала набрала законної сили 16 березня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник