Справа № 320/1041/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1041/19 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

19.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області в якому просив: визнати протиправними дії Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області при виплаті йому пенсії у період січень 2018 - січень 2019, у розмірі меншому ніж передбачено нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме: січень 2018 - квітень 2018 - 3545,31 грн., червень 2018 - 4686,28 грн., липень 2018 - 4686,28 грн., серпень 2018 - листопад 2018 - 5827,15 грн., грудень 2018 - 4731,28 грн. та січень 2019- 5301,72 грн.; і зобов`язати Вишгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести відповідні перерахунки та виплату пенсії у вказаний період.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач змінив розмір його пенсії у зв`язку зі зміною у законодавстві щодо встановленого максимального розміру пенсії військовослужбовців, проте такі зміни у законодавстві здійснювалась вже після призначення йому у 2010 році пенсії. Невиплату пенсії у повному розмірі позивач вважає протиправною.

Ухвалою суду першої інстанції замінено відповідача на Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та рішенням від 10.09.2020 р. позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не проведення перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 у період із січня 2018 року по січень 2019 року з урахуванням її підвищення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у період із січня 2018 року по січень 2019 року з урахуванням її підвищення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи у справі рішення суд першої інстанції зазначив, що враховуючи положення частини 1 статті 58 Конституції України, те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, тому зміна максимального розміру пенсії, що відбулася у частині 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII після призначення пенсії позивачу, не є підставою для зменшення розміру призначеної йому пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку з 01.01.2018 року.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами та встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, тому при перерахунку пенсії відповідним категоріям осіб має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а саме 76%.

Також суд першої інстанції вказав, що з матеріалів справи, позивач в своєму позову просить суд, зокрема визнати протиправними дії Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області при виплаті пенсії позивач у період січень 2018 - січень 2019, у розмірі меншому ніж передбачено нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», проте, на думку суду, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права в цій частині позовних вимог, оскільки відповідач має право згідно із вимогами чинного законодавства вчинити такі дії, водночас саме дії відповідача щодо не проведення перерахунку раніше призначеної позивачу пенсії у період із січня 2018 року по січень 2019 року, має правові наслідки для позивача та порушує його права.

У зв`язку з вказаним, суд керуючись нормами КАС України вийшов за межі позовних вимог з метою захисту порушених прав позивача.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати судове рішення через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у відповідач діяв в межах та спосіб визначений законодавством.

В апеляційній скарзі наведено, що перерахунок пенсії позивача було здійснено з 01.01.2018 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"» та у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». При цьому позивач зазначає, що підставою для проведення перерахунку пенсії позивача слугувала довідка Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Київській області № 59 від 28.03.2018, в якій визначено види грошового забезпечення, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», а саме: посадовий оклад - 3080,00 грн.; оклад за військовим званням (прапорщик) - 950,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років (45%) - 1813,50 грн.

У зв`язку з вказаним апелянт просить суд визнати, що перерахунок пенсії позивача не призвів до зменшення розміру раніше призначеної йому пенсії, що в свою чергу не свідчить про звуження обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавлення його права на соціальний захист.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, враховуючи запровадження в Україні карантинних заходів через пандемію коронавірусу, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 р. на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою з огляду на таке.

Обставини, встановлені судом.

Позивач є військовим пенсіонером, який з 30.12.2010 року перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з наданою суду копією посвідчення серії Серії НОМЕР_1 від 24.10.2017 позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та має статус інваліда війни ІІІ групи.

У відповідності до наданої суду копії протоколу за пенсійною справою № ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років - 27 (календ.20) у розмірі 76% грошового забезпечення.

Як вбачається з наданої суду копії розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі № , позивачу було обчислено розмір пенсії, виходячи з наступних видів грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років 45%, премія 0% з урахуванням доплат: 1 категорія ЧАЕС потерпілий інвалід ІІІ групи, виплат на утримання непрацездатніх дітей віком до 18 років.

Згідно наявної у справі копії довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, у порядку, визначеному рішенням Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 355, виданої Головним територіальним управлінням МНС України в Київській області у червні 2012 року, для проведення перерахунку пенсії позивача за нормами враховуються наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням (прапорщик), надбавка за вислугу років (35%), надбавка завиконання особливо важливих завдань (50%), надбавка за ризик (25%), премія (100%).

Відповідно до копії розрахунку пенсії за пенсійною справою позивача станом на 01 січня 2018 року, розмір пенсії останнього обчислювався, виходячи з таких видів грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років 35%, щомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, у тому числі надбавка за особливо важливі завдання (50%), надбавка за особливі умови служби, пов`язані з ризиком для життя або здоров`я (25%), премія (10%), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», з яких виплачується з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 50% підвищення, з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75% та з 01 січня 2020 року - 100% підвищення.

Крім того, для обчислення розміру пенсії відповідачем були враховані наступні підвищення або надбавки до пенсії: 1 категорія ЧАЕС - 113,88; непрацездатна дитина віком до 18 років ОСОБА_2 , 1999р.н. - 537,00; непрацездатна дитина віком до 18 років Марія 2015 р.н. - 537,00; підвищення згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355 "Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"- 442,34 грн.

З цих підстав, пенсія позивача упродовж 2018 року відповідачем була виплачена у наступних розмірах: із січня 2018 року по квітень 2018 року позивачу було виплачено пенсію у розмірі 3 545,41 грн.; у травні 2018 року - 8108,89 грн.; у червні-липні 2018 року - 4686,28 грн.; у серпні-листопаді 2018 року - 5827,15 грн.; у грудні 2018 року - 4731,28 грн., у січні 2019 року - 5301,72 грн.

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (з наступними змінами) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Стаття 13 вказаного Закону (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) передбачала, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт "б" статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 95 процентів, до категорій 2 і 3, - 90 процентів.

У статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII вносились зміни, зокрема, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 07.07.2011 року № 3668-VI та Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, внаслідок яких максимальний розмір пенсії при її призначенні змінено з 90% до 80%, а з 01 травня 2014 року до 70%.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Висновки суду в межах доводів апеляційної скарги.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу з 30.12.2010 була призначена відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за вислугу років - 27 (календ.20) виходячи із 76 % сум грошового забезпечення.

Не є спірним, що вже після призначення позивачу пенсії у статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII вносились зміни Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 07.07.2011 року № 3668-VI та Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, щодо максимального розміру пенсії при її призначенні змінено, а саме з 90% до 80%, і з 01.05.2014 року до 70%.

Апелянтом вказане не спростовано.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та наведені норми закону, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміна максимального розміру пенсії, що відбулася у частині 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII після призначення пенсії позивачу, не є підставою для зменшення розміру призначеної йому пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку з 01.01.2018 року.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами та встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, тому при перерахунку пенсії відповідним категоріям осіб має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а саме 76%.

З огляду на вказане доводи апелянта щодо правомірності дій на підставі наведених ним норм не заслуговуають уваги.

Колегія суддів вважає за необхідним врахувати правову позицію Верховним Судом висловлену у рішенні по справі № 240/5401/18.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено належними та допустимими доказами протиправність дій відповідача.

Щодо решти доводів апелянта судова колегія зазначає, що враховуючи рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель