Справа № 640/19693/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2021 року м. Київ № 640/19693/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
провизнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту відповідач, МОУ), в якому просить:

1) визнати протиправними дії МОУ щодо не призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування у країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

2) скасувати рішення МОУ у формі затвердження 11 грудня 2018 року Міністром оборони протоколу Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 11 грудня 2018 року №122 в частині відмови ОСОБА_1 у призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування у країнах, де велись бойові дії;

3) зобов`язати МОУ призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування у країнах, де велись бойові дії, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті чоловіка, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування позову позивач зазначила, що має право на отримання одноразової грошової допомоги ц розмірі 500 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування у країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, рішенням МОУ від 11 грудня 2018 року №122 їй відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Позивач вважає таку відмову протиправною, та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

01 жовтня 2020 року МОУ подано відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на той час пункт 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачав виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 13 травня 1972 року серії НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12 червня 2018 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 31 липня 1980 року по 01 червня 1988 року, з яких у Демократичній Республіці Афганістан з 17 червня 1987 року по 01 червня 1988 року.

Згідно із витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 24 липня 2018 року № 2054, причиною смерті ОСОБА_2 зазначено: «ЗАХВОРЮВАННЯ ТА ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ З ВИКОНАННЯМ ОБОВЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ ПРИ ПЕРЕБУВАННІ В КРАЇНАХ, ДЕ ВЕЛИСЬ БОЙОВІ ДІЇ».

17 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Міністерства оборони України через Київський міський військовий комісаріат з заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю чоловіка ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

У подальшому, Київським міським військовим комісаріатом було оформлено та надіслано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України усі необхідні документи для прийняття рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

07 грудня 2018 року рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом засідання № 122, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, зокрема з підстав, що її чоловік ОСОБА_2 на час смерті не був військовослужбовцем, а стаття 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачала виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовців, а не осіб, звільнених з військової служби.

Крім того, рішення мотивоване тим, що виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення зі служби, запроваджена Законом України від 06 вересня 2018 року №2522-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 13 жовтня 2018 року.

Вважаючи, що Міністерством оборони України протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок № 975).

Пунктом 2 зазначеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331;

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, оскільки згідно свідоцтва про смерть, виданого Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12 червня 2018 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, а саме червень 2018 року.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 806/2811/18 (провадження № К/9901/1888/19).

Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній станом на 12 червня 2018 року) передбачалося, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання..

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

3) загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

У відповідності до частини першої статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;

500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби незалежно від часу звільнення з військової служби.

Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Норми статті 16 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. Проте, на переконання суду інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону.

Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.

Таким чином, відповідач порушив право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим, позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом засідання від 07 грудня 2018 року № 122 підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд може лише зобов`язати МОУ повторно розглянути заяву про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, вказавши на виявлені порушення, допущені під час розгляду заяви позивача, а тому, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

Тобто, приймаючи рішення про призначення позивачу пенсії, відповідач має враховувати висновки рішення в даній адміністративній справі щодо наявності підтвердження пільгового стажу позивача.

Також, з метою усунення допущеного порушення прав позивача, яке полягає у фактичній відмові призначити одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у відповідності з пунктом 2 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ, на переконання суду, єдиним ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання МОУ призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, у відповідності з пункту 2 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05 квітня 2005 року «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

В рішенні Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15, суд вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене, позовна вимога позивача про визнання протиправними дії МОУ щодо відмови у призначенні їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування у країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на думку суду, не призведе до ефективного відновлення прав позивача, оскільки у даному випадку суд дійшов висновку про необхідність скасування протиправного рішення відповідача про відмову у вчиненні спірних дій.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання від 07 грудня 2018 року № 122 про відмову призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

3. Зобов`язати Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 )
Відповідач: Міністерство оборони України (, адреса: 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6)

Суддя Є.В. Аблов