Справа № 200/11615/20-а
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 р. Справа№200/11615/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.

при секретарі: Щербак Ю.В.

за участю сторін:

представника відповідача Кододової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

11.12.2020 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-182470-43 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 14557,49 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 19.11.2004 року № 35 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1788 від 19.11.2004 року. До теперішнього часу позивач займається лише незалежною професійною діяльністю як самозайнята особа, однак доходів з 2015 року взагалі не має, ніде не працює, пенсій та стипендій не отримує. Отримання доходів є необхідною умовою для сплати особою єдиного соціального внеску, тому позивач вважає, що не повинен нараховувати та сплачувати ЄСВ.

Позивач вказує, що перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС в Донецькій області як фізична особа-підприємець за КВЕД 69.10. Діяльність у сфері права. 30.11.2020 року, однак він ніколи не був зареєстрований як фізична особа - підприємець.

Позивач отримав вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-182470-43 на суму у розмірі 14557,49 грн. Проте, вона направлена незважаючи на рішення Донецького окружного адміністративного суду (судді Кошкош О.О. та Давиденко Т.В.), якими скасовані аналогічні вимоги.

Так, суддею ОСОБА_2 у справі № 200/14281/19-а встановлено, що він зареєстрований як фізична особа - підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування, а також те, що у відповідача відсутня заява про постановлення позивача на облік форми №5-ОПП. Законом не визначений порядок обліку та сплати ЄСВ фізичними особами - підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Тому з урахуванням рішень ЄСПЛ та цих доводів позивач вказує на неприпустимість нехтування судовим рішенням, що набрало законної сили.

Крім того, звертає увагу на те, що ним неодноразово подавалися до відповідача заяви про звільнення від сплати єдиного внеску з посиланням на п.9-2 розділу VII Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Однак, він знов отримав вищевказану вимогу про сплату боргу, яку вважає безпідставно сформованою, оскільки проживає в зоні антитерористичної операції, та крім того доходів від своєї діяльності взагалі не отримує.

Впродовж 3 років робітники відповідача вводили позивача в оману, змушували його за власний рахунок придбавати бланки декларацій, у телефонних консультаціях незаконно вимагали сплати ЄСВ. Позови інших адвокатів м. Костянтинівка судами були задоволені.

Позивач вважає, що анулювати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю не можна за законом, сенсу та бажання сплачувати ЄСВ він не має. Втручання у право на мирне володіння майном з боку відповідача вважає свавільним. Наведене стало підставою його звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 16.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що позивач перебуває на обліку як платник податків - фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. Згідно облікованих даних з інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості позивача станом на 30.10.2020 року становила 14 557,49 грн. На підставі цих даних ГУ ДПС у Донецькій області була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-182470-43. Вказав, що позивач повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного внеску незалежно від одержання ним доходів відповідно до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (надалі - Закон 2464).

Стосовно посилання позивача на звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску у відповідності до пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 до закінчення проведення антитерористичної операції, у тому числі звільнення від сплати єдиного внеску у період з 14.04.2014 року по теперішній час, відповідач зауважує на практику Верховного Суду. Так, рішенням у зразковій справі №812/292/18 від 30.03.2018 року зазначеним судом наголошено, що абзац третій пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 звільняє платника від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, передбачених цим Законом, але не скасовує повністю обов`язків платника єдиного внеску. Тобто нарахування зобов`язань з ЄСВ платниками не припиняється, а сума нарахованої заборгованості - продовжує обліковуватися за ними.

Також посилання позивача на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII та розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» як підставу скасування вимоги є безпідставними, оскільки незалежно від їх поширення на позивача, ці приписи на момент прийняття спірної вимоги не звільняють органи доходів і зборів від виконання обов`язку щодо формування вимог про сплату недоїмки на підставі наданої платниками звітності. У зв`язку з наведеним просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на позовну заяву був наданий відповідачем засобами електронного зв`язку 06.01.2021 року, тобто з пропущенням на 1 день встановленого ухвалою п`ятнадцятиденного строку для його подання (ухвала про відкриття провадження була отримана відповідачем 21.12.2021 року).

02.02.2021 року відповідачем засобами електронного зв`язку були надані додаткові пояснення, з яких слідує наступне. Згідно реєстраційних даних, які містяться в ІТС Податковий блок, ОСОБА_1 з 07.03.2006 року перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Донецькій області, Костянтинівська ДПІ (м. Костянтинівка) як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. За даними Єдиного реєстру адвокатів України, 19.11.2004 року ОСОБА_1 отримав посвідчення за №1788 за видом незалежної професійної діяльності адвокат (діяльність адвокатських об`єднань та індивідуальна адвокатська діяльність).

За заявою ОСОБА_1 від 07.03.2006 року № 84-06 форми № 5-ОПП при постановленні на облік йому встановлена ознака незалежної професійної діяльності. Нарахування єдиного внеску у період з 19.07.2019 року по 31.10.2020 року здійснювались по коду бюджетної класифікації 71040000 Для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. За даними розділу Історія недоїмок індивідуальної картки платника в ІТС Податковий блок станом на 31.10.2020 року платник мав заборгованість зі сплати єдиного внеску по вказаному коду бюджетної класифікації 71040000 у сумі 14557,49 грн. Відповідно до п.1 ст.25 Закону № 2464 та п.3 розділу VI Інструкції № 449 ОСОБА_1 було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-182470-43 на суму 14557,49 грн. та направлено засобами поштового зв`язку 24.11.2020 року. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення вимога отримана особисто ОСОБА_1 30.11.2020 року. З огляду на викладене зазначає, що вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) винесена законно.

Позивач подав до суду клопотання від 12.01.2021 про проведення судових засідань без його участі. 26.01.2021 позивач подав до суду клопотання про витребування доказів, у якому вказав на пропущення відповідачем строків надання відзиву на позовну заяву.

У іншому клопотанні від 26.01.2021 позивач просив суд врахувати судові рішення у аналогічних справах щодо інших адвокатів. Також вказує, що відповідач на підставі судових рішень за його позовами про скасування отриманих раніше вимог мав анулювати або списати податковий борг у його ІКП. Звертає увагу на не отримання ним відзиву на позовну заяву.

Так само у клопотанні від 22.01.2021 повідомляє про неотримання ним відзиву на позовну заяву, пропущення позивачем строку його надання та відсутність поважних причин для поновлення такого строку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 року:

відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, оскільки інформація, викладена у клопотанні, не стосується предмету спору та не передбачає витребування конкретних документів, щодо відносин, які склалися на момент прийняття спірної вимоги, а містить лише прохання роз`яснити йому законодавство;

відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву;

задоволено клопотання позивача про залучення до матеріалів справи письмових доказів від 22.01.2021 року;

задоволені клопотання відповідача про залучення до матеріалів справи письмових доказів від 02.02.2021 року, 03.02.2021 року та 04.02.2021 року;

закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

04.02.2021 року відповідачем засобами електронного зв`язку були надані додаткові пояснення, з яких слідує наступне. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську діяльність, та отримують дохід від цієї діяльності. Враховуючи наведене, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, незважаючи на відсутність статусу фізичної особи-підприємця. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Тому та обставина, що позивач у справі не отримує доходів не може прийматися до уваги.

Крім того зазначає, що рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 812/292/18 від 30.03.2018 року наголошено, що абзац третій пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 звільняє платника від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, що передбачені цим Законом, але не скасовує повністю обов`язків платника єдиного внеску, зокрема щодо нарахування зобов`язань за ним.

Також посилання позивача на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII та розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» як підставу скасування вимоги є безпідставними, оскільки вони не припиняють зобов`язання позивача за сплати ЄСП, а лише на певний час зупиняють дію механізму примусового стягнення податкового боргу.

Щодо судових рішень, прийнятих на користь позивача відповідач вказує, що вони не є підставою для списання податкового боргу, а лише стосувалися неможливості його примусового стягнення під час дії попередньої редакції Закону №2464.

10.02.2021 року позивачем через відділ діловодства та документообігу суду надана відповідь на відзив, яка за змістом повторює його твердження, наведені у позовній заяві та поданих у подальшому клопотаннях.

Дослідивши подані сторонами докази суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) відповідно до Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність має право на заняття адвокатською діяльністю, про що 19.11.2004 року отримано свідоцтво № 1788 (а.с.37).

Відповідач - Головне управління ДПС у Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження, згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) має адміністративну процесуальну правосуб`єктність.

07.03.2006 року позивач до Костянтинівської ОДПІ подав заяву форми №5-ОПП про реєстрацію як особи, що здійснює незалежну професійну діяльність - індивідуальну адвокатську діяльність (а.с.152).

Позивач з 07.03.2006 року перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області, Костянтинівська ДПІ (м. Костянтинівка) як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Як вбачається з отриманого на запит суду витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.02.2021 року, за реєстраційним номером облікової картки платника податків позивача НОМЕР_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів не знайдено (а.с.177).

З урахуванням цього, а також пояснень сторін у даній справі, судом встановлено, що позивач не був зареєстрований у якості суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця.

8.11.2020 року ГУ ДПС у Донецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-182470-43 станом на 31.10.2020 року у розмірі 14 557,49 грн. (а.с.73).

З розрахунку боргу до цієї вимоги та інтегрованої картки платника податків - позивача з ЄСВ вбачається, що станом на 31.10.2020 року борг (недоїмка) ОСОБА_1 з єдиного внеску складає 14 557,49 грн. Нарахування боргу відбувалося у період з липня 2019 року по коду бюджетної класифікації 71040000 Для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (а.с.94-96).

З приводу даного коду бюджетної класифікації слід зазначити, що за ним обліковуються зобов`язання як фізичних осіб - підприємців, так і осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (у тому числі адвокатів, до яких належить позивач). Код бюджетної класифікації використовується при адмініструванні надходжень до бюджету, статус платника не визначає.

Також судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.11.2019 року у справі № 200/11033/19-а (суддя Кошкош О.О.) позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області задоволено частково, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 14.08.2019 року № Ф-182470-43 (а.с. 122-130).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року у справі № 200/14281/19-а (суддя Давиденко Т.В.) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задоволено повністю. Вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 11.11.2019 року № Ф-182470-43 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальну суму в розмірі 5508,01 грн. визнано протиправною та скасовано (а.с. 51-58).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року у справі №200/14281/19-а залишено без змін (а.с.59-66).

Вважаючи вимогу від 18.11.2020 року №Ф-182470-43 про сплату боргу (недоїмки) такою, що підлягає скасуванню як протиправна, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Підставою виникнення даного спору є різне тлумачення сторонами правових підстав виникнення зобов`язань з ЄСВ (необхідність отримання для цього доходів), механізму його стягнення з урахуванням статусу позивача - адвоката, підстав для постановлення його на облік, та продовження здійснення антитерористичної операції (операції Об`єднаних сил) на території, де розташований відповідач.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464 визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абз.3 ч.8 ст.9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 до платників єдиного внеску віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

З наведеного слідує, що особи, які здійснюють адвокатську діяльність, відповідають ознакам платника ЄСВ, для яких встановлений обов`язок з його сплати. Відповідні норми Закону №2464 є чіткими, зрозумілими та не допускають неоднозначного тлумачення.

За приписами п.п.1 п. 6.7. Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за № 1562/20300) взяття на облік фізичних осіб, які не є підприємцями та здійснюють незалежну професійну діяльність, умовою ведення якої згідно із законом є державна реєстрація (реєстрація) такої діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (далі - фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність), здійснюється за місцем постійного проживання у порядку, встановленому цим Порядком для фізичних осіб - підприємців:

1) для взяття на облік фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у строк 10 календарних днів після державної реєстрації (реєстрації) незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання:

заяву за формою № 5-ОПП ;

копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, якщо заявник є адвокатом, який провадить адвокатську діяльність індивідуально.

Аналогічний порядок постановлення на облік був передбачений п.п. 6.9.1 п. 6.9 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженому наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 N 979 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2010 р. за N 1439/18734), що був чинним на момент отримання позивачем свідоцтва про право на адвокатську діяльність.

Автоматичного постановлення на облік адвокатів без подання ними заяв форми 5-ОПП вказаними Порядками не передбачено.

Судом встановлено, що 07.03.2006 позивач подав заяву форми 5-ОПП до податкового органу за місцем реєстрації (а.с. 152), а тому постановлення його на облік відбулося з його ініціативи.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність встановленого порядку обліку фізичних осіб - підприємців з ознакою провадження професійної діяльності та відсутність у відповідача його заяви форми 5-ОПП, оскільки позивач не є фізичною особою-підприємцем, подавав заяву форми 5-ОПП.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076 адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076 визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Позивач є адвокатом, відповідає вимогам, які визначені наведеними законами для осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність, а тому вважається платником ЄСВ.

Суд приймає до уваги, що позивач не є фізичною особою - підприємцем. Проте, це не впливає на наведений вище висновок, оскільки особи, що здійснюють незалежну професійну діяльність вважаються платниками ЄСВ безвідносно їх реєстрації як суб`єктів підприємницької діяльності. Більш того, наведена вище норма ПК України прямо виключає підприємців з кола осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Щодо бази нарахування ЄСВ та його розміру суд враховує, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) особами, які здійснюють незалежну професійну діяльність, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому за приписами п. 5 ч.1 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Таким чином, необхідними умовами для виникнення обов`язку зі сплати особою ЄСВ є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування ЄСВ, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

За відсутності бази нарахування ЄСВ (доходу) законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Зважаючи на це суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність у нього доходів як підставу для звільнення від нарахування ЄСВ.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність у нього сенсу та бажання сплачувати ЄСВ через відділеність у часі його виходу на пенсію.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону № 2464 розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Метою встановлення зазначеного вище розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Цими виплатами не обов`язково є пенсія за віком. Позивач, за умови сплати ЄСВ, має право на соціальний захист на рівні з іншими особами, ЄСВ за яких сплачує роботодавець.

Щодо механізму справляння ЄСВ слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Частиною 4 тієї самої статті визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 2464 рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальним правилом податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу на всю суму боргу. Як вже зазначалося, зобов`язання з ЄСВ виникають у позивача незалежно від отримання ним доходів, після закінчення встановлених законом строків сплати вважаються недоїмкою, а тому підлягають включенню до спірної вимоги.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон № 1669-VII, яким, крім іншого, внесені зміни до № 2464-VI та доповнено його розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» пунктом 9-3 (з 13 березня 2015 року в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02 березня 2015 року № 219-VIII пункт 9-3 постановлено вважати пунктом 9-4).

Його норми передбачали, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону №2464, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення вважалася заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовувалися.

На підставі вище наведеної норми, позивач був звільнений від відповідальності за невиконання вимог щодо своєчасності нарахування та сплати єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція.

Законом України Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи № 440-ІХ від 14 січня 2020 року, який набув чинності 13 лютого 2020 року, пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464 виключено.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що пункт 9-4 Закону № 2464 під час своєї чинності не скасовував обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надавав можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі № 812/838/17 та від 02 квітня 2020 року у справі № 360/1546/19.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року №1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що на час виникнення заборгованості по сплаті ЄСВ пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI діяв, тому її стягнення з позивача шляхом прийняття відповідачем вимоги не допускалося. Через це судами були задоволені позови позивача та скасовані вимоги, прийняті відповідачем раніше.

Однак, на час формування спірної вимоги про сплату боргу (18.11.2020 року), норма, яка тимчасово звільняла позивача від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464 (своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок) та зупиняла механізм стягнення заборгованості - втратила чинність.

Відповідно, позивач з 13 лютого 2020 року повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону №2464, який на час формування спірної вимоги (18.11.2020 року) не містить положень щодо звільнення позивача від виконання обов`язків, встановлених статтею 6 цього Закону.

Тому прийняті після 13.02.2020 року вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, визнанню протиправними та скасуванню не підлягають.

Стосовно посилань позивача на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.11.2019 року у справі № 200/11033/19-а (суддя Кошкош О.О.), яким визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 14.08.2019 року № Ф-182470-43, суд зауважує, що ця вимога приймалася відповідачем під час дії пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464.

Зі змінами, що відбулися у правовому регулюванні спірних правовідносин, підстави, з яких судом були задоволені позовні вимоги, відпали. Тому суд не може прийняти до уваги викладені у рішенні від 12.11.2019 року по справі № 200/11033/19-а висновки.

Крім того, суд не приймає до уваги рішення судді Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В. від 10.02.2020 року у справі № 200/14281/19-а, на яке також посилався позивач у своєму позові з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення, суддею було встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування. Крім того, зазначено, що ОСОБА_1 є самозайнятою особою та здійснює як підприємницьку діяльність, так і незалежну професійну діяльність. Суддею також встановлено, що у відповідача відсутня заява про постановлення позивача на облік форми №5-ОПП.

У справі, що розглядається, судом встановлена відсутність державної реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця. Ця обставина визнається відповідачем у справі, на цьому неодноразово наполягав ОСОБА_1 .. Отриманий судом витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджує відсутність державної реєстрації позивача як фізичної особи - підприємця.

Також судом встановлена наявність у відповідача заяви форми №5-ОПП ро постановлення позивача на облік як особи, що здійснює незалежну професійну діяльність (а.с. 152).

Зважаючи на це судом встановлено, що фактичні обставини справи №200/14281/19-а різняться від фактичних обставин справи, що розглядається. Сторонами не надано доказів, які б підтверджували факти, встановленні суддею у справі №200/14281/19-а, а тому з урахуванням положень ст. 77, 90 КАС України вони не вважаються доведеними. Застосування правил преюдиції у даній справі вочевидь неможливе.

Закон не передбачає обов`язку відповідача у разі скасування вимоги про стягнення недоїмки з ЄСВ списати чи анулювати її, як про це стверджує позивач. Тому ці доводи позивач на грунтуються на вимогах закону.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на неможливість анулювання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Пунктом 1 частини 1 статті 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено зупинення права на заняття адвокатською діяльністю у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Також цей закон передбачає можливість припинення вказаного права.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-182470-43 прийнята відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 5-10, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року №Ф-182470-43 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 14557,49 грн. відмовити.

У судовому засіданні 04 березня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний 15 березня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Бєломєстнов О.Ю.