Справа № 120/4635/20-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4635/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

16 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)", про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1)», в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не проведенні належної перевірки звернень позивача від 25.06.2020, 30.06.2020, 03.07.2020, 09.07.2020 та у невизнанні неправомірними дії Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» у зв`язку з порушенням законних прав засудженого ОСОБА_1 щодо незабезпечення його права на телефонні розмови 04.03.2020, 23.03.2020, 26.03.2020, 27.03.2020, 24.06.2020, 02.07.2020, 08.07.2020;

- зобов`язати відповідача провести належну перевірку звернень позивача від 25.06.2020, 30.06.2020, 03.07.2020, 09.07.2020 та вжити заходів реагування щодо усунення Державною установою «Вінницька установа виконання покарань (№1)» порушень прав засудженого ОСОБА_1 на телефонні розмови.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі " Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Так, 25.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Вінницької місцевої прокуратури із заявою-скаргою щодо незабезпечення його права на телефонні розмови 24.06.2020, у якій провести повну та об`єктивну перевірку фактів порушення його права на телефонні розмови у вказані у заяві дні.

30.06.2020 позивач звернувся до прокуратури Вінницької області із заявою-скаргою щодо незабезпечення його права на телефонні розмови 04.03.2020, 23.03.2020, 26.03.2020, 27.03.2020.

03.07.2020 ОСОБА_1 звернувся на урядову гарячу лінію щодо незабезпечення його права на телефонні розмови 02.07.2020.

09.07.2020 позивач звернувся до прокуратури Вінницької області щодо незабезпечення його права на телефонні розмови 08.07.2020.

Вказані звернення позивача були скеровані за належністю до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції для розгляду по суті.

Листом №10/549-20/П-422 від 22.07.2020 відповідач повідомив позивача про те, що його звернення не підлягають розгляду, оскільки ст. 8 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України ( КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Так, завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно із ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України (ст. 3 КВК України).

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Так, правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КВК України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Частиною 5 ст. 110 КВК України визначено, що засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.

Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Порядок надання побачень і телефонних розмов визначається нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань.

Отже, Кримінально-виконавчим кодексом України передбачено, що конкретні умови надання телефонних розмов мають визначатися нормативно-правовим актом, який затверджується визначеним органом виконавчої влади.

Так, наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (Правила №2823/5). Вказані Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (абз. 2 п. 1 Розділу І Правил №2823/5).

Згідно з п. 2 Розділу ХІІІ Правил №2823/5 кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини та його представникам, Європейському суду з прав людини, суду, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, прокурору, захиснику у кримінальному провадженні, який здійснює свої повноваження відповідно до статті 45 Кримінального процесуального кодексу України, або отримують від них, перегляду не підлягає і протягом доби з часу її подання надсилається за належністю або вручається засудженим у запечатаному вигляді (конверті). Кореспонденція, яку засуджені адресують іншим органам державної влади, органам місцевого самоврядування та об`єднанням, надсилається за належністю протягом трьох діб з часу її подання.

Під час отримання такої кореспонденції для відправлення начальник відділення, а у вихідні і неробочі дні - ЧПНУ видає засудженому талон-підтвердження відповідно до законодавства.

Таку кореспонденцію засуджений отримує під особистий підпис.

Деталізовано у Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань і питання щодо здійснення телефонних розмов.

Відповідно до п. 2 розділу XIV Правил №2823/5 адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.

Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку установи.

Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. За необхідності та за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонну розмову може бути надано у будь-який час.

Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Так, підставою для звернення до суду з даним позовом слугувало те, що позивач неодноразово звертався із заявами до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про надання можливості здійснити телефонні дзвінки, а саме:

-заява від 16.01.2020 про надання можливості здійснити телефонні дзвінки 04.03.2020, 23.03.2020, 26.03.2020, 27.03.2020;

- заява від 24.06.2020 про надання можливості здійснити телефонні дзвінки 24.06.2020;

- заява від 02.07.2020 про надання можливості здійснити телефонні дзвінки 02.07.2020;

- заява від 08.07.2020 про надання можливості здійснити телефонні дзвінки 08.07.2020.

Проте, право на телефонні розмови у визначенні в заявах дні скористатися позивач не зміг, а тому він подав заяви-скарги до Вінницької місцевої прокуратури, однак відповіді на них не отримав.

Згідно рапорту начальника відділення соціально-психологічної служби сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі старшого сержанта внутрішньо служби ОСОБА_2 від 17.07.2020 встановлено, що заяви з приводу надання 04.03.2020, 23.03.2020, 26.03.2020, 27.03.2020, 24.06.2020, 02.07.2020, 08.07.2020 телефонних дзвінків від засудженого ОСОБА_1 не надходило.

Також, на підставі довідки Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" від 06.10.2020 про надання телефонних розмов засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 протягом 2020 року та Журналу №6254н обліку телефонних розмов засуджених ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" встановлено, що позивачеві надавалась можливість здійснити телефонні розмови у вказаний період відповідно до його заяв в кількості 123 рази. Зокрема, у червні: 01, 02, 03, 04, 09, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 25, 26, 30 та у липні: 01, 03, 06, 07, 09, 10, 13, 15, 16, 17, 20, 21, 22, 23, 24, 27, 28, 29, 30, 31.

Крім того, в матеріалах справи наявні відповіді Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 28.01.2020, 24.02.2020 щодо звернень позивача про порушення його права на телефонні дзвінки, безоплатну вторинну правову допомогу, а також права на листування, у яких щодо телефонних розмов зазначено, що в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" останні (телефонні розмови) надаються у відповідності до вимог розділу XIV "Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань".

Також в матеріалах справи містяться висновки службової перевірки інформації, викладеної у зверненнях засудженого ОСОБА_1 , що у свою чергу підтверджує факт розгляду по суті звернень позивача.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача, які жодним письмовим доказом не підтверджені. В свою чергу, відповідачем доведено правомірність своїх дій, про що надано відповідні письмові докази, які не спростовані позивачем.

Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.