Справа № 440/340/21
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/340/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ель Яагубі О.В.,

позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Григоренко К.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення Відділу перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 45 від 18.11.2020 року; зобов`язання зарахувати йому трудовий стаж за періоди з 01.08.1983 року по 01.04.1986 року та з 01.01.1995 року по 31.12.1996 року до стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, що дає право на пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку; зобов`язання призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 11.03.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому протиправно відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку та не зараховано до пільгового стажу позивача з 01.08.1983 року по 01.04.1986 року та з 01.01.1995 року по 31.12.1996 року на посаді вишкомонтажника та слюсаря по ремонту і обслуговуванню технологічних установок в діючих цехах газопереробних заводів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

08 лютого 2021 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач вказав на відсутність правових підстав для зарахування спірного періоду до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за відсутності інформації про зайнятість позивача протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року суд перейшов до розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

22 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2.

23 квітня 2020 року Відділом з питань перерахунків пенсій № 1 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення № 31, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців, підтвердженого в установленому порядку.

ОСОБА_1 не погодився із рішенням Відділу з питань перерахунків пенсій № 1 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення № 31 від 23.04.2020 року та оскаржив його до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 року у справі № 440/2647/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення № 31 від 23.04.2020 року.

18 листопада 2020 року на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 року у справі № 440/2647/20 Відділом з питань перерахунків пенсій № 1 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення № 45, яким відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії у зв`язку з переходом із пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців, підтвердженого в установленому порядку, оскільки додаткових документів не надано, а рішення суду не містить зобов`язань щодо призначення пенсії або врахування періодів роботи до пільгового стажу.

Позивач не погодився із рішенням № 45 від 18.11.2020 року та оскаржив його до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За приписами пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-VI (далі по тексту - Закон України № 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII та статті 114 Закону України № 1058-IV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

За змістом спірного рішення відповідачем погоджується стаж роботи гр. ОСОБА_1 у періоди з 10.04.1986 року по 31.12.1994 року, з 21.01.1998 року по 16.10.1998 року, з 12.09.2007 року по 30.10.2009 року на роботі із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць становить 11 років 7 місяців 7 днів.

В сувою чергу відповідач заперечує зарахування періодів з 01.08.1983 року по 01.04.1986 року та з 01.01.1995 року по 31.12.1996 року до стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 у зв`язку з відсутністю інформації про зайнятість позивача протягом повного робочого дня на вказаних роботах.

Статтею 62 Закону України № 1788-XIII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі за текстом - Порядок № 637).

У відповідності до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 останній працював з 01.08.1983 року по 01.04.1986 року слюсарем по ремонту і обслуговуванню технологічних установок в діючих цехах газопереробних заводів ремонтно - налагоджувального управління Глинсько-Розбишевської ділянки (наразі Башкортостан, Російська Федерація; з 01.01.1995 року по 28.03.1995 року вишкомонтажником на ТОО "Сєвєр", Російська Федерація; з 01.04.1995 року по 31.12.1996 року вишкомонтажником, бригадиром вишкомонтажної бригади в ЗАТ "Бурова інтернаціональна компанія" Російська Федерація.

Вказані періоди роботи також підтверджуються архівною довідкою Адміністрації міського округу міста Октябрський № 5404 від 27.01.2014 року; наказом № 23/а від 28.06.1978 р., архівними довідками Адміністрації міста Нягані № 31, 31/2 від 29.01.2020 року; листом ТО "Сєвєр" № 19 від 02.02.2000 року. Документи, які спростовують повну зайнятість не встановлені; адміністративні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати, учбові відпустки не вказані.

Згідно пункту 8 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року N 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ) застосовуються "Список N 1 производств, цехов, профессий и должностей на подземных работах, на работах с вредными условиями труда и в горячих цехах, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах" і "Список N 2 производств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах", затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 N 1173.

У відповідності до підпункту "а" пункту 1 розділу ХІІІ постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 робота вишкомонтажника відноситься до робіт із шкідливими умовами праці Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників.

Також, робота слюсаря по ремонту і обслуговуванню технологічних установок в діючих цехах газопереробних заводів відповідно до підпункту "а" підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІІ віднесена до Списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173.

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а та від 16 квітня 2020 року у справі № 555/2250/16-а.

До того ж, що стосується атестації робочих місць, то 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі № 520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19), в якій зазначено, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі №21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі №21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі №21-383а14, від 2 грудня 2015 року у справі №21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі №21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Враховуючи вищевикладене, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у періоди з 01.08.1983 року по 01.04.1986 року та з 01.01.1995 року по 31.12.1996 року працював на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, що дає право на пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку.

Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено правомірності спірного рішення.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Відділу перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 45 від 18.11.2020 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 трудовий стаж за періоди з 01.08.1983 року по 01.04.1986 року та з 01.01.1995 року по 31.12.1996 року до стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, що дає право на пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, порушених у спірних правовідносинах суд зважає на те, що на момент звернення до пенсійного органу 22.04.2020 року позивачу виповнилося 55 років, його загальний страховий стаж складав понад 30 років, пільговий стаж позивача за списком № 2 згідно вищенаведених висновків суду складає понад 12 років 6 місяців.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, враховуючи наявність усіх необхідних умов, визначених частиною 2 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 11.03.2020 року .

Згідно зі статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 КАС України, частинами першою якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Відповідно до статті 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Приписи частини 9 статті 139 КАС України містять критерії розподілу судових витрат, які суд повинен врахувати при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Так, пунктами 1,2,4 частини 9 статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04, п. 269).

В підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду договір про надання професійної правничої допомоги від 04.01.2021, укладений між позивачем та Адвокатським бюро "Катерини Григоренко", акт виконаних робі від 15.01.2021 року, квитанцію про оплату послуг від 15.01.2021.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на вищевикладене, та беручи до уваги розмір витрат на оплату адвоката та його співмірність зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на їх виконання (надання), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також співмірністю з ціною позову, суд вважає за необхідне стягнути відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 45 від 18.11.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 трудовий стаж за періоди з 01.08.1983 року по 01.04.1986 року та з 01.01.1995 року по 31.12.1996 року до стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, що дає право на пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 11.03.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000, 00 грн. (три тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.03.20201 року.

Головуючий суддя А.Б. Головко