Справа № 360/1790/19
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року

м. Київ

справа №360/1790/19

адміністративне провадження №К/9901/32856/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н. В.,

суддів: Данилевич Н.А., Мацедонської В.Е.

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 360/1790/19

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В.

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (ГУНП в Луганській області, відповідач-1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (ГУ МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, відповідач-2) в якому просив:

1.1 визнати протиправними дій ГУНП в Луганській області щодо не нарахування та невиплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 31 липня 2014 року по 30 квітня 2018 року;

1.2 стягнути винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 31 липня 2014 року по 30 квітня 2018 року в загальному розмірі 64 473,86 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

2. На обґрунтування позову зазначив, що під час проходження служби у період з 31 липня 2014 року по 30 квітня 2018 року він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, однак відповідачем не виплачено винагороду за таку участь. Тому просить стягнути з ГУНП в Луганській області винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 31 липня 2014 року по 30 квітня 2018 року в сумі 64473,86 грн, що є різницею між сумою фактично нарахованою сплаченою позивачу вказаної нагороди в зазначений період і розрахованою позивачем сумою, яку, на його думку мав сплатити йому відповідач ГУНП.

3. Представник відповідача-1 проти позовних вимог заперечив з огляду те, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується тільки за час фактичної участі у відповідних заходах, які зазначені у пункті 1 додатку № 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24.

3.1 Відповідач-1 вважає, що в матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про виконання позивачем завдань керівництва штабу антитерористичної операції позивачем у спірний період. Тобто в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції, за яку постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 встановлено виплату грошової винагороди.

3.2 Вважає, що в матеріалах справи відсутні документи, які вказують на безпосередню участь позивача в антитерористичній операції у спірний період.

3.3 Виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичної операції, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 03 серпня 2018 року у справі № 805/1751/15-а та від 30 січня 2019 в справі № 805/4523/16-а.

4. Представник відповідача-2 проти позовних вимог також заперечив та зазначив, що довідка від 31 грудня 2018 року № А-107 та накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України не є доказами безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції, а лише підтверджують можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції. Вказаний у цій довідці період часу є загальним періодом, що визначає лише можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції

4.1. Також відповідач-2 зазначає, що вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року в справі № 805/2527/17-а.

4.2. Додатково відповідач-2 зазначає, що, наказ Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 07 червня 2015 року № 158 виданий по закінченню бюджетного періоду, а тому ГУМВС України було позбавлено можливості зареєструвати кредиторську заборгованість щодо виплати коштів за участь в АТО за спірний період.

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

5. ОСОБА_1 у періоди з 31 липня 2014 року по 07 листопада 2015 року проходив службу в Головному управлінні МВС України у Луганській області, з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2018 року в Національній поліції.

6. З довідки ГУМВС у Луганській області в особі ліквідаційної комісії від 31 травня 2019 року № 5/111/16-2019дск вбачається, що ОСОБА_1 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань, а саме: наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) (по стройовій частині) від 25 липня 2015 року № 206 був залучений з 31 липня 2014 року; наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) (по стройовій частині) від 20 листопада 2015 року № 324 вибув з 07 листопада 2015 року.

7. З довідки ГУНП в Луганській області від 10 травня 2019 року № 398/111/16-2019дск вбачається, що ОСОБА_1 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань, а саме: наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) (по стройовій частині) від 09 грудня 2015 року № 343 був залучений з 07 листопада 2015 року; наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) (по стройовій частині) від 30 квітня 2018 року № 120дск вибув 30 квітня 2018 року.

8. На підставі вищевказаних наказів ГУНП в Луганській області видано позивачу довідку від 31 грудня 2018 року № 107 про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України про те, що він дійсно в період з 31 липня 2014 року по 07 листопада 2015 року та з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області.

9. Відповідно до довідки ЛК ГУМВСУ у Луганській області від 31 травня 2019 року № 529/111/22-2019 про доходи позивача за період з 31 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року у межах спірних правовідносин позивачу за період з 31 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року нараховано грошове забезпечення: за 31 липня 2014 року в сумі 221,85 грн; за серпень 2014 року в сумі 6570,08 грн; за вересень 2014 року в сумі 10650,05 грн; за жовтень 2014 року в сумі 10651,38 грн; за листопад 2014 року в сумі 9344,59 грн; за грудень 2014 року в сумі 10134,73 грн. Також за даними вказаної довідки встановлено, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період позивачу не нараховувалась.

10. Відповідно до довідки ЛК ГУМВСУ у Луганській області від 31 травня 2019 року № 530/111/22-2019 про доходи позивача за період з 01 січня 2015 року по 06 листопада 2015 року у межах спірних правовідносин позивачу за період з 01 січня 2015 року по 06 листопада 2015 року нараховано грошове забезпечення: за січень 2015 року в сумі 10134,73 грн; за лютий 2015 року в сумі 10503,59 грн; за березень 2015 року в сумі 10510,62 грн; за квітень 2015 року в сумі 10512,51 грн; за травень 2015 року в сумі 10540,26 грн; за червень 2015 року в сумі 10600,92 грн; за липень 2015 року в сумі 10666,95 грн; за серпень 2015 року в сумі 46858,78 грн (з них 36318,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО за січень-квітень); за вересень 2015 року в сумі 54737,99 грн (з них: 7901,65 грн матеріальна допомога, 38870,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО за травень-серпень); за жовтень 2015 року в сумі 14610,18 грн (з них 6064,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО за жовтень); за 6 днів листопада 2015 року в сумі 7627,56 грн (з них 1704,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО за 6 днів листопада).

11. Також за даними вказаної довідки встановлено, що позивачу всього за період з 01 січня 2015 року по 06 листопада 2015 року виплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції у сумі 82956 грн

12. Відповідно до довідки ГУНП в Луганській області від 17 травня 2019 року № 489/111/22-2019 про доходи позивача за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2016 року у межах спірних правовідносин позивачу за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2016 року нараховано грошове забезпечення: з 07 листопада 2015 року в сумі 6805,20 грн; за грудень 2015 року в сумі 8491,50 грн; за січень 2016 року в сумі 8499,15 грн; за лютий 2016 року в сумі 10456,65 грн; за березень 2016 року в сумі 11019,95 грн; за квітень 2016 року в сумі 9508,95 грн; за травень 2016 року в сумі 14395,15 грн ( з них 2826,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за червень 2016 року в сумі 13382,15 грн ( з них 2400,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за липень 2016 року в сумі 11932,75 грн ( з них 1414,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за серпень 2016 року в сумі 14229,70 грн ( з них: 3100,00 грн - матеріальна допомога, 1200,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за вересень 2016 року в сумі 9929,70 грн; за жовтень 2016 року в сумі 13821,00 грн (з них 1040,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за листопад 2016 року в сумі 15149,30 грн ( з них 1200,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за грудень 2016 року в сумі 28923,30 грн ( з них 1974,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО). Також за даними вказаної довідки встановлено, що позивачу виплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2016 року в сумі 12054,00 грн.

13. Відповідно до довідки ГУНП в Луганській області від 17 травня 2019 року № 487/111/22-2019 про доходи позивача за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року у межах спірних правовідносин позивачу за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року нараховано грошове забезпечення: за січень 2017 року в сумі 14649,30 грн; за лютий 2017 року в сумі 15655,30 грн ( з них 1006,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за березень 2017 року в сумі 15449,30 грн ( з них 600,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за квітень 2017 року в сумі 13149,30 грн ( з них 1200,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за травень 2017 року в сумі 14149,30 грн ( з них 1200,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за червень 2017 року в сумі 17949,30 грн ( з них 1200,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за липень 2017 року в сумі 16249,30 грн ( з них: 3100,00 грн матеріальна допомога, 1200,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за серпень 2017 року в сумі 15099,30 грн ( з них 1200,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за вересень 2017 року в сумі 17881,30 грн ( з них 232,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за жовтень 2017 року в сумі 15509,30 грн ( з них 960,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за листопад 2017 року в сумі 14168,30 грн ( з них 619,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за грудень 2017 року в сумі 20255,27 грн ( з них 1974,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО).

14. Відповідно до довідки ГУНП в Луганській області від 17 травня 2019 року № 489/111/22-2019 про доходи позивача за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року у межах спірних правовідносин позивачу за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року нараховано грошове забезпечення: за січень 2018 року в сумі 12375,30 грн ( з них 426,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за лютий 2018 року в сумі 27034,05 грн ( з них 1200,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за березень 2018 року в сумі 15242,10 грн ( з них 600,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО); за квітень 2018 року в сумі 16157,83 грн ( з них 1200,00 грн - одноразова винагорода за участь в АТО). Також за даними вказаної довідки встановлено, що позивачу виплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року в сумі 3426,00 грн.

15. Згідно з інформацією, зазначеною у довідці від 04 квітня 2019 року № 2, виданої ЛК ГУМВСУ у Луганській області, позивач з 01 грудня 2014 року по 30 грудня 2014 року перебував у відпустці, у період з 31 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року на лікарняному не перебував.

16. Згідно з інформацією, зазначеною у довідці від 04 квітня 2019 року № 3, виданої ЛК ГУМВСУ у Луганській області, позивач з 24 лютого 2015 року по 10 березня 2015 року, з 23 серпня 2015 року по 09 жовтня 2015 року перебував у відпустці, у період з 01 січня 2015 року по 06 листопада 2015 року на лікарняному не перебував.

Відповідно до інформації, зазначеної в довідці від 10 травня 2019 року № 692/111/16-2019 ГУНП в Луганській області, позивач в період з 15 червня 2016 року по 28 червня 2016 року, з 01 серпня 2016 року по 04 вересня 2016 року, з 21 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року перебував у відпустках. У період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року на лікарняному не перебував.

17. Відповідно до інформації, зазначеної в довідці від 10 травня 2019 року № 693/111/16-2019 ГУНП в Луганській області, позивач в період з 01 січня 2017 року по 05 січня 2017 року, з 15 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року, з 07 серпня 2017 року по 06 вересня 2017 року, з 16 жовтня 2017 року по 30 жовтня 2017 року перебував у відпустках. У період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року на лікарняному не перебував.

18. Відповідно до інформації, зазначеної в довідці від 10 травня 2019 року № 694/111/16-2019 ГУНП в Луганській області, позивач в період з 15 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року, з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 01 жовтня 2018 року по 16 жовтня 2018 року перебував у відпустках. У період з 04 грудня 2018 року по 14 грудня 2018 року перебував на лікарняному.

19. Спірним питанням у справі є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 31 липня 2014 року по 06 листопада 2015 року та з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

20. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року позовні вимоги задоволені частково:

20.1 стягнуто з ГУ МВС у Луганській області в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 31 липня 2014 року по 06 листопада 2015 року у загальному розмірі 37945 грн 98 коп з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів;

20.2 стягнуто з ГУНП в Луганській області винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року у загальному розмірі 19846,04 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

21. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції зазначив, що при розгляді даної справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 812/889/17 та від 23 жовтня 2018 року у справі № 812/927/16, згідно з якими доказами безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції вказані як накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України, так і довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, видані на підставі відповідних наказів Антитерористичного Центру при Службі безпеки України.

21.1. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що безпосередня участь позивача в антитерористичній операції у спірний період, документально підтверджена, тому відповідно до Постанови №м24 він набув права на виплату відповідної винагороди за участь в антитерористичній операції» позивач має право на отримання винагороди за спірний період.

22. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року в справі № 360/1790/19 скасовано та у задоволені позовних вимог відмовлено.

23. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виконання позивачем службових обов`язків у містах, які відносяться до зони проведення АТО, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО, а тому судом першої інстанції безпідставно стягнуто на користь позивача винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за весь період служби з 31 липня 2014 року по 06 листопада 2015 року в ГУ МВС України у Луганській області та з 07 листопада 2015 року в Національній поліції.

23.1. Також відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції врахував висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а, від 02 липня 2019 року справа № 805/1189/16-а, згідно з якими Верховний Суд дійшов висновку, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.

ІV. Касаційне оскарження

24. Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано 26 листопада 2019 року.

25. У касаційній скарзі позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального права, невідповідність висновку суду апеляційної інстанції встановленим обставинам справи. Так, заявник касаційної скарги зауважує, що:

25.1. Сам факт нарахування та виплати позивачу ГУ МВС України у Луганській області та ГУНП в Луганській області в спірний період винагороди за участь в антитерористичній операції вказує на наявність для цього правових підстав на час її виплати.

25.2. Також заявник касаційної скарги посилається на норми матеріального права та позицію суду першої інстанції, як на підставу для задоволення касаційної скарги.

25.3. Додатково заявник касаційної скарги посилається на аналогічну правову позицію Верховного Суду викладену у постановах від 21 серпня 2019 року в справі № 812/1512/17, від 18 листопада 2019 року в справі № 805/1177/17-а.

25.4. За таких обставин заявник касаційної скарги просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

26. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів: головуючого судді Шевцова Н.В. суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А. від 05 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження. Витребувано справу № 360/1790/19 із Луганського окружного адміністративного суду.

27. 19 грудня 2019 року справа № 360/1790/19 надійшла до Верховного Суду.

28. Також, до Верховного Суду 23 грудня 2019 року та 26 грудня 2019 року надійшли відзиви відповідачів на касаційну скаргу, в якій вони спростовують доводи касаційної скарги та просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.

29. 16 березня 2021 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року № 443/0/78-21 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

30. Протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: головуючого суддю Шевцову Н.В., суддів Данилевич Н.А., Мацедонську В.Е.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

31. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

32. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX).

33. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 460-IX касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

34. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX; далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

34.1. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

35. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

36. Статтею 13 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону.

36.1. За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

36.2. Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

37. Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" (далі - Постанова КМУ від 31 січня 2015 року №24) установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

38. Стаття 1 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» передбачає, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

39. Статтею 1 Закону України «Про основи національної безпеки України» визначає, що правоохоронні органи - органи державної влади, на які Конституцією і законами України покладено здійснення правоохоронних функцій.

40. Частина друга статті 2 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

41. Відповідно до Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

42. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

43. Пунктом 3 постанови КМУ від 31 січня 2015 року № 24 затверджено розмір винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 1, розмір додаткових винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 2.

44. Наказом Міністерства оборони України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 02 лютого 2015 року № 49, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2015 р. за № 135/26580, затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Порядок №49).

45. Пунктом 4 розділу І Порядку встановлено, що виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) - наказами вищих командирів (начальників, керівників).

46. Згідно з пунктом 6 розділу 1 даного Порядку виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24.

47. Пунктами 1, 2, 3, 7 розділу ІІ вказаного Порядку передбачено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.

48. Згідно пункту 5 розділу ІІ вказаного Порядку військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов:

1) залучені до проведення АТО;

2) перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України);

3) перебувають у районі проведення АТО.

VІ. Позиція Верховного Суду

49. Проаналізувавши наведені правові норми, Верховний Суд зазначає, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

50. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а, від 02 липня 2019 року у справі № 805/1189/16-а, від 31 липня 2019 року у справі №812/1962/17, від 20 грудня 2019 року у справі № 360/3453/19, від 24 січня 2020 року у справі № 812/1487/17, від 06 лютого 2020 року у справі № 812/793/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 360/2447/19, від 20 березня 2020 року у справі № 360/3264/18.

51. Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки ГУМВС у Луганській області в особі ліквідаційної комісії від 31 травня 2019 року № 5/111/16-2019дск ОСОБА_1 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань, а саме: наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) (по стройовій частині) від 25 липня 2015 року № 206 був залучений з 31 липня 2014 року; наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) (по стройовій частині) від 20 листопада 2015 року № 324 вибув з 07 листопада 2015 року.

52. Згідно з довідкою ГУНП в Луганській області від 10 травня 2019 року № 398/111/16-2019дск ОСОБА_1 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань, а саме: наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) (по стройовій частині) від 09 грудня 2015 року № 343 був залучений з 07 листопада 2015 року; наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей) (по стройовій частині) від 30 квітня 2018 року № 120дск вибув 30 квітня 2018 року.

53. На підставі вищевказаних наказів ГУНП в Луганській області видано позивачу довідку від 31 грудня 2018 року № 107 про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України про те, що він дійсно в період з 31 липня 2014 року по 07 листопада 2015 року та з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області.

54. Втім, Верховний Суд зазначає, що зазначені накази та довідки не свідчать про те, що позивач у наведений період часу брав безпосередню участь в АТО, оскільки такий період часу є загальним періодом, що визначає участь позивача в проведенні антитерористичної операції

55. Як уже зазначалось, однією з обов`язкових умов для визнання особи такою, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО, є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО. Така фактична участь осіб в Антитерористичній операції має бути підтверджена відповідними наказами командира штабу АТО.

56. Проте судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, що підтверджують перебування позивача у підпорядкуванні керівництва штабу АТО у спірний у цій справі період часу з виконанням певних завдань, за які останньому могла б бути нарахована та виплачена винагорода за участь у проведенні антитерористичної операції.

57. За наведеного нормативно-правового регулювання та враховуючи відсутність інших доказів, а також беручи до уваги те, що виконання службових обов`язків на територіях, які відносяться до зони проведення АТО, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем правомірно ненараховано та невиплачено позивачу винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період.

58. Доводи касаційної скарги щодо застосування до цих правовідносин позиції викладеної у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 812/1512/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 805/1177/17-а висновків суду апеляційної інстанції не спростовує, оскільки за сталою практикою Верховного Суду викладеною, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а, від 02 липня 2019 року у справі № 805/1189/16-а, від 31 липня 2019 року у справі №812/1962/17, від 20 грудня 2019 року у справі № 360/3453/19, від 24 січня 2020 року у справі № 812/1487/17, від 06 лютого 2020 року у справі № 812/793/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 360/2447/19, від 20 березня 2020 року у справі № 360/3264/18 висловлено позицію, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.

59. Верховний Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

60. Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, Верховний Суд надав відповідь на всі аргументи позивача, наведені в касаційній скарзі, які мають значення для правильного вирішення справи.

61. Частою першою статті 350 КАС України (у редакції до 08 лютого 2020 року) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

62. Ураховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України Верховний Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

VIІ. Судові витрати

63. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 360/1790/19 залишити без змін.

3. Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова

Судді Н.А. Данилевич

В.Е. Мацедонська