Справа № 440/1404/21
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/1404/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/1404/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (надалі - відповідач, приватний виконавець Малкова М.В.), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63921921 від 15.12.2020.

Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує на обставини порушення своїх прав у виконавчому провадженні №63921921 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., з огляду на обставини порушення відповідачем вимог частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" при відкритті виконавчого провадження, повноваження якого обмежені виконавчим округом міста Києва, тоді як позивач, боржник у виконавчому провадженні, проживає, зареєстрований та отримує доходи у Полтавській області.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду без виклику учасників (у письмовому провадженні). Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (), яке має статус стягувача у виконавчому провадженні.

16.03.2021 засобами електронного зв`язку у встановлений п`ятнадцятиденний строк з моменту вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач висловив свою незгоду із заявленим позовом, оскільки виконавче провадження відкрито за виконавчим написом, в якому чітко зазначено місце проживання боржника - м. Київ. З огляду на цю обставину вважає, що норми Закону України "Про виконавче провадження", зокрема ст. 24, не порушено. Заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу вважає не співмірними з ціною позову (а.с. 32-34).

Третя особа будь-яких пояснень з приводу заявленого позову не надала.

Розгляд справи здійснюється після отримання судом відзиву на позов з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні у приватного виконавця Малкової М.В. перебуває виконавче провадження №63921921 з примусового виконання виконавчого напису №93357, вчиненого 20.11.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості у розмірі 36 108,07 грн за кредитним договором (а.с. 45).

Як стверджує позивач, від свого роботодавця ТОВ "Компанія "Тоталбуд" він дізнався, що на адресу підприємства надійшла постанова приватного виконавця Малкової М.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 від 18.12.2020 ВП №63921921 з виконання вищевказаного виконавчого напису.

Після звернення до відповідача із листом-вимогою про направлення на адресу ОСОБА_1 , останній отримав 09.02.2021 рекомендованою кореспонденцію копії матеріалів виконавчого провадження №63921921, в тому числі і постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2020 (а.с. 49-50).

Вважаючи, що приватним виконавцем в порушення вимог статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято до виконання виконавчий документ за відсутності доказів того, що в межах території виконавчого округу міста Києва місце проживання та наявне майно позивача-боржника, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (надалі - Інструкція).

Частиною першою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувану.

Частиною другою ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Крім того, частиною першою статті 24 вказаного Закону визначено, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження" (ч. 1 ст. 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

З аналізу наведених норм слідує, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення.

Так, порядок примусового виконання рішень регламентований статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вимоги до виконавчого документа визначені ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Тобто, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу.

З матеріалів справи суд встановив, що 14.12.2020 стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" звернулося до приватного виконавця із заявою за вх. №12772 про примусове виконання рішення, в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 93357 від 20.11.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з боржника ОСОБА_1 суми коштів у розмірі 36108,07 грн (а.с. 35).

Частина перша статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" є диспозитивною, згідно з якою у стягувача є право вибору пред`явлення виконавчого документу або ж за місцем реєстрації, або ж за місцем проживання боржника.

Виконавчим документом - виконавчим написом №93357 від 20.11.2020, виданим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, встановлено: місце реєстрації боржника - АДРЕСА_1 ; місце проживання боржника - АДРЕСА_2 .

Тобто, виконавчим документом зафіксовано місце проживання боржника - ОСОБА_1 в межах виконавчого округу м. Києва.

Так само у заяві стягувач зазначив адресу проживання боржника - ОСОБА_1 АДРЕСА_2 .

Проте, питання наявності чи відсутності у боржника майна (рухомого та/або нерухомого) в межах того чи іншого виконавчого округу не є спірним в межах даних правовідносинах.

Чинною редакцією Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного суду у складі колегії колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.01.2019 у справі №511/1342/17.

За таких обставин суд вважає, що оскільки до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни надійшов виконавчий документ - виконавчий напис № 93357 від 20.11.2020, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., у якому зазначено, що боржник проживає (фактична адреса) у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з пред`явленням його не за місцем виконання.

Відповідно до ст.ст. 24, 26 Закону України "Про виконавче провадження" 15.12.2020 приватним виконавцем Малковою М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63921921.

Положення п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначають підстави для повернення виконавчого документу у випадку якщо його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Тобто, виконавчий документ повинен бути повернутий у випадку наявності інформації у виконавця про те, що його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У спірному випадку такої інформації у відповідача не існувало, навпаки, як у виконавчому документі так і у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження адреса проживання боржника була зазначена у м. Києві, що відноситься до виконавчого округу, на території якого відповідач здійснює діяльність.

Крім цього суд звертає увагу на положення ч. 5 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", яким не "зобов`язано", лише "уповноважено" приватного виконавця у разі надходження виконавчого документа, перевіряти фактичне місце реєстрації чи проживання боржника, оскільки у даній нормі зазначено: "у разі необхідності проведення перевірки", що дає підставу дійти висновку про те, що перевірка має бути проведена у разі розбіжностей між адресами проживання/перебування боржника, що зазначені у заяві про примусове виконання рішення та у виконавчому документі.

У спірному випадку як у виконавчому документі так і в заяві стягувача про примусове виконання рішення адреса проживання боржника була зазначена у м. Києві, що відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

До відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець має право лише перевірити виконавчий документ на відповідність вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", що приватним виконавцем і було зроблено.

Так, Законом України "Про виконавче провадження", Інструкцією, чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом, не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити виконавчі дії спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження та обов`язку вимагати від стягувача додаткових документів щодо підтвердження місця проживання боржника.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №511/1342/17.

Більш того, відповідно до ст. 2 Закону України "Про захист персональних даних", персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Частина друга статті 11 Закону України "Про інформацію" вказує, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

Будь-які відомості, які дають змогу ідентифікувати конкретну фізичну особу відноситься до персональних даних і яка є конфіденційною інформацією.

Отже, суд аналізуючи наведене, зауважує, що для збирання будь-якої інформації про боржника приватному виконавцю потрібні законні підстави, адже збирання будь-яких даних порушує конституційне та законодавче регулювання права на особисте життя боржників.

Тобто, приватний виконавець не тільки не зобов`язаний, а й не має права перевіряти інформацію про місце проживанням боржника до відкриття виконавчого провадження.

Так, виконавче провадження № 63921921 приватним виконавцем відкрито відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" за місцем проживання боржника, а не за місцем знаходженням майна.

Стаття 310 Цивільного кодексу України визначає, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно - територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини (абзац 5 статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні").

Тобто, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресами.

Таким чином чинне законодавство не містить вимог щодо здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації боржника.

Відтак, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання або перебування боржника - фізичної особи незалежно від місця реєстрації останнього.

Отже, відмітка про реєстрацію місця проживання боржника не може слугувати основним доказом того, що особа проживає за вказаною адресою, адже норми законодавства вказують на те, що громадяни України мають право вільно пересуватися по території України та вільного вибору місця проживання.

Таким чином, єдиним належним, достовірним, достатнім та допустимим доказом, у якому зазначається місце проживання боржника є виконавчий документ, яким у даному випадку є виконавчий напис №93357 від 20.11.2020, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., в якому вказано місце проживання боржника розташоване в межах виконавчого округу міста Києва.

На час вирішення даного судового спору виконавчий напис № 93357 від 20.11.2020, що слугував підставою для відкриття спірного виконавчого провадження, є чинним.

Таким чином, на момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 93357 від 20.11.2020, в якому було вказано адресу місця проживання боржника: АДРЕСА_2 , що знаходиться в межах відповідного виконавчого округу, у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. були всі визначені законом підстави для його відкриття.

У зв`язку з цим суд визнає позов ОСОБА_1 безпідставним, у зв`язку з чим залишає такий без задоволення у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (вул. Ю.Поправки, 6, офіс 14, м. Київ, 02094), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (вул. Кудрявський узвіз, 5Б, м. Київ, 0453, ) про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Cуддя Є.Б. Супрун