Справа № 200/5180/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2021 року справа № 200/5180/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 200/5180/20-а (головуючий суддя І інстанції Галатіна О.О.), складене у повному обсязі 06 жовтня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2020 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому просить:

- визнати протиправними рішення Міністерства оборони України у формі пункту 12 з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразо вої грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30 листопада 2019 року;

- скасувати пункт 12 з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30 листопада 2019 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з пи тання виплати одноразової грошової допомоги у визначеному законом порядку та прийняти стосовно заяви ОСОБА_1 рішення передбачене Законом України Про соціальний і правовий захист війсь ковослужбовців та членів їх сімей та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності війсь ковослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеці альні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого Постановою КМУ 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с. 1-3).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року визнано протиправними рішення Міністерства оборони України у формі пункту 12 з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразо вої грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30 листопада 2019 року. Скасовано пункт 12 з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30 листопада 2019 року. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з пи тання виплати одноразової грошової допомоги у визначеному законом порядку та прийняти стосовно заяви ОСОБА_1 рішення передбачене Законом України Про соціальний і правовий захист війсь ковослужбовців та членів їх сімей та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності війсь ковослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеці альні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого Постановою КМУ 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с. 92-95).

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, Міністерство оборони України звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 101-103).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач пропустив 3 річний термін для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, оскільки особи можуть реалізувати право на отримання допомоги протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, який встановлено п. 8 ст. 16(3) Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Також відповідач вказує, що позивачем при зверненні за призначенням допомоги було надано не повний пакет документів.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 21 квітня 1982 року по 27 жовтня 1983 року проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан що підтверджується довідкою №13/06 від 27 лютого 2019 року.

Згідно із витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №1070 від 26 квітня 2013 року, поранення (контузія) та захворювання позивача пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 8).

Згідно довідки МСЕК АВ №0602355 від 03 листопада 2016 року з 01 жовтня 2016 року позивачу встановлена IIІ група інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 9).

У відповідності до посвідчення серії НОМЕР_1 , позивач є інвалідом війни 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війні інвалідів війни (а.с 7).

18 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з відповідною заявою про виплату одноразової допомоги.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 №11/311 від 02 квітня 2019 року (а.с. 17), з посиланням на п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975), позивачу повідомлено, що архівні довідки, які надані позивачем, не свідчать про причини та обставини поранення, зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, тому підстав для направлення документів до департаменту фінансів Міністерства оборони України для виплати одноразової грошової допомоги відсутні.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року по справі №200/6304/19-а (а.с. 18-22), яке набуло законної сили 16 жовтня 2019 року (а.с. 22-25), позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не складення висновку про можливість виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та не направленні його розпорядникові бюджетних коштів. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 направити розпоряднику коштів висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі заяви від 14 березня 2019 року.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30 листопада 2019 року, громадянину ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), якого 27 жовтня 1983 року звільнено зі строкової військової служби та 01 жовтня 2016 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, до велись бойові дії (довідка МСГ.К серія А В № 0602355 від 01 жовтня 2016 року). Згідно з пунктом 8 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Відповідно до пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги ...., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975. днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Оскільки заявник звернувся із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 29 жовтня 2019 року, а інвалідність йому встановлена 01 жовтня 2016 року, він не має права на призначення одноразової грошової допомоги (а.с. 27).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що трирічний строк на звернення за спірною допомогою не сплинув, відтак, порушене право позивача має бути відновленим шляхом розгляду зави позивача про призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Разом з цим, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом № 2011-ХІІ, у ст. 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року /далі - Закон № 2011-XII, у редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності/ передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пунктів 4 - 6 частини другої цієї статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; 5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; 6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Частинами шостою, восьмою та дев`ятою статті 16-3 цього Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

На виконання рішення суду (справа № 200/6304/19-а), Міністерством оборони України було складено протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30 листопада 2019 року, згідно змісту якого в наданні допомоги відмовлено через сплив трирічного терміну.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо повторного встановлення позивачу групи інвалідності у 2016 р., оскільки інвалідність позивачу була встановлена 01 жовтня 2016 року (про що зазначає сам відповідач у тексті спірного протоколу (а.с. 27), 18 березня 2019 року позивач звернувся до Військового комісаріату із заявою про призначення одноразової грошової допомоги. Відтак термін між встановленням групи інвалідності та зверненням за допомогою становить менш ніж три роки.

Відтак, трирічний термін не є пропущеним.

При цьому, Донецький обласний військовий комісаріат протиправно не підготував висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, що визнано рішенням суду, яке набуло законної сили.

Враховуючи вищевикладене, відмова позивачу у призначенні та виплаті спірної одноразової грошової допомоги є протиправною, а заява позивача про призначенню допомоги має бути повторно розглянута.

Твердження відповідача про надання неповного пакету документів, як на підставу відмови у призначенні спірної допомоги, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки спірний висновок не містить жодного посилання на відсутність будь-яких документів, які не надано позивачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 200/5180/20-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць

І.В. Сіваченко