Справа № 380/4604/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/4604/20 пров. № А/857/1358/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Стельмаха П.П.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року (головуючого судді Клименко О.М., ухвалене у письмовому провадженні в м. Львів повний текст рішення складено 30.11.2020) у справі № 380/4604/20 за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банках, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Львівській області 15.06.2020 звернулося в суд з позовом до Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства в якому просить накласти арешт на кошти та інші цінності Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства (), що знаходяться у банках.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року задоволено позов повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням Самбірське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншому судовому засіданні, що на думку колегії суддів є необґрунтованою підставою для відкладення розгляду апеляційної скарги, оскільки заявником клопотання про відкладення подано повторно, також не наведено підстав щодо не можливості забезпечення іншого представника в судове засідання до апеляційного суду, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 КАС України, не перешкоджає судовому розгляду. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства зареєстроване як юридична особа 08.04.1992, що підтверджується інформацією про юридичну особу (а.с.4).

За відповідачем обліковується заборгованість, яка виникла перед бюджетом в сумі 6427,7 тис. грн., в тому числі по ПДВ 5700,00 тис. грн., по ПДФО -542,00 тис. грн., по військовому збору 10,8 тис. грн., по податку на прибуток 56,4 тис. грн., по рентній платі за воду 86,0 тис. грн., по рентній платі за надра 3,9 тис. грн., по платі за забруднення 28,6 тис. грн.

Рішенням в.о. начальника Самбірського ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 26 лютого 2015 року №6 прийнято рішення про опис майна у податкову заставу платника податків Самбірського ВУКГ, на підставі якого 02 березня 2015 року податковим керуючим складено акт опису майна №5 та №4 (а.с.11-12).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2016 у справі №813/908/16 - стягнуто з Самбірського ВУВКГ податковий борг в сумі 206596,55 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 у справі №813/4286/16 - стягнуто з Самбірського ВУВКГ податковий борг в сумі 1117081,69 грн.

18.01.2019, 20.11.2019 позивачем були виставлені до установ банку відповідача інкасові доручення №№238, 235, 217, 255, 257, 258 (а.с.13-21), які повернуті без виконання у зв`язку з арештом коштів боржника за іншим виконавчим документом та відсутністю інших коштів для забезпечення виконання інкасових доручень.

Відповідно до матеріалів справи, станом на станом на 01 лютого 2020 року за Самбірським ВУКГ обліковується заборгованість в сумі 6427700,00 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу та відомостями з інтегрованої картки платника (а.с.3, 76-84).

Відомостей про сплату податкового боргу, який є предметом стягнення у цій справі у матеріалах справи немає.

У зв`язку з тим, що вжиті позивачем заходи щодо погашення заборгованості перед бюджетом не мали позитивних наслідків, а у відповідача недостатньо майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, тому контролюючий орган звернувся з цим позовом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлений законом.

Положеннями підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпункт 14.1.156 пункту 14.1. статті 14 ПК України визначає податкове зобов`язання як суму коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, та не погашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Як встановлено судом першої інстанції, за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 6427700,00 грн., в тому числі по ПДВ 5700,00 тис. грн., по ПДФО - 542,00 тис. грн., по військовому збору 10,8 тис. грн., по податку на прибуток 56,4 тис. грн., по рентній платі за воду 86,0 тис. грн., по рентній платі за надра 3,9 тис. грн., по платі за забруднення 28,6 тис. грн.

Зі змісту положень ПК України вбачається, що способом забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом, є податкова застава (підпункт 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з пунктом 87.2 статті 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до пункту 89.3 статті 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 89.8 статті 89 ПК України контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

З системного аналізу наведених норм слідує, що з моменту виникнення у платника податків податкового боргу виникає податкова застава, як спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання, не сплаченого у встановлений строк. При цьому контролюючий орган з метою встановити наявне у платника податків майно, на яке поширюється право податкової застави, складає опис такого майна.

Контролюючим органом на виконання заходів стягнення податкового боргу вчинені всі дії на встановлення наявності у відповідача майна.

Так, позивачем прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 26 лютого 2015 року №6, на підставі якого 02 березня 2015 року складено акти опису майна №5 та №4 (а.с.11,12).

Відповідно до акта № 5 від 02.03.2015 року проведено опис майна усього на 46475,25 грн. Відповідно до акта № 4 від 02.03.2015 року проведено опис майна усього на суму 92865,54 грн., отже у відповідача недостатньо майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.

На підтвердження відсутності у відповідача майна та недостатності його вартості для погашення суми податкового боргу позивач надав до матеріалів справи інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у відповідача про відсутність відомостей про зареєстроване інше нерухоме майно, окрім описаного актами опису майна №5 та №4 від 02 березня 2015 року.

Отже, наявні у справі письмові докази свідчать про те, що у відповідача недостатньо майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.

Вирішуючи питання наявності в даному випадку законодавчих підстав для накладення арешту на кошти на інші цінності відповідача, суд враховує наступне.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 ПК України.

Визначення адміністративного арешту, як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Разом з тим, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто, арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків.

Отже, ПК України визначені вичерпні правові підстави для звернення податкового органу до суду з заявою про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.

Враховуючи наведене, за умови відсутності/недостатності майна, за рахунок якого можливо погашення податкового боргу, згідно з положенням підпункту 20.1.33, пункту 20.1. статті 20 ПК України контролюючому органу надається право звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків.

Таким чином підставою для накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків, що знаходяться в банку, є сукупність таких обставин, як наявність у платника податкового боргу та відсутність (недостатність) у платника майна, достатнього для погашення такого боргу.

Необхідно зазначити, що норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України є імперативною і обов`язковою до виконання.

Норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Норми пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Таким чином, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням; арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.

Разом з тим, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто, арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків, зокрема, щодо погашення податкового боргу.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №826/8691/16 та від 24.04.2020 у справі №802/2067/15-а, від 30.04.2020 у справі №813/3003/14, від 14.05.2020 у справі №820/5660/16, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Таким чином, оскільки у відповідача наявний податковий борг та недостатньо майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банку, з огляду на що позовні вимоги контролюючого органу слід задовольнити повністю.

Доводи апелянта про стягнення податкового боргу в межах 1095 днів є необґрунтованими, оскільки не стосуються такого стягнення в даній справі, оскільки позивач звернуся про накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банках та податковий борг наявний як підтверджується матеріалами справи та не заперечується апелянтом.

Враховуючи наведене з врахуванням системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що позов слід задовольнити, а саме накласти арешт на кошти та інші цінності Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства (), що знаходяться у банках, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, апелянтом не подано обґрунтованих доводів на спростування зазначеного судом, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Доводи апелянта про стягнення податкового боргу в межах 1095 днів є необґрунтованими, оскільки не стосуються такого стягнення в даній справі, оскільки позивач звернуся про накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банках та податковий борг наявний як підтверджується матеріалами справи та не заперечується апелянтом.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі № 380/4604/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 16.03.2021