Справа № 640/23595/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.11.2020 у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Новинна Група Україна» про визнання протиправним та скасування рішення в частині, -

В С Т А Н О В И В:

ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 07.11.2019 № 1846 «Про заяву ТОВ «Аспера 2011», м. Київ, щодо переоформлення ліцензії на мовлення (НР №00150-м від 26.08.2018) (багатоканальне, логотип: «Ескулап-ТV)» в частині пункту 1, а саме: переоформити ліцензію на мовлення НР № 00150-м від 26.08.2018 (дата видачі бланку ліцензії 23.08.2018 року) та додаток 4 (дата видачі додатка 23.08.2018 року) по ліцензії на мовлення ТОВ «Аспера 2011» м. Київ, у зв`язку зі зміною логотипа та програмної концепції мовлення, зазначивши в ліцензії: вихідні дані (логотип, позивні, емблема): «Україна 24» (комбіноване)».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.11.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2019 ТОВ «Аспера 2011» подано заяву про переоформлення ліцензії на мовлення у зв`язку із зміною вихідних даних (логотипу) та програмної концепції мовлення. До заяви додано належним чином завірену копію розписки ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) про одержання заявки на знак для товарів і послуг від 11.10.2019.

Розглянувши заяву ТОВ «Аспера 2011» про переоформлення ліцензії на мовлення НР № 00150-м від 26.08.2018 (багатоканальне загальнонаціональне телебачення, телемережа МХ-5 - 1 канал, обсяг мовлення - 24 години на добу) у зв`язку зі зміною логотипа та програмної концепції мовлення, керуючись статтями 27, 28, 31, 35 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», статтями 18, 24 Закону №538/97-ВР, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення 07.11.2019 ухвалила рішення, відповідно до якого вирішено: переоформити ліцензію на мовлення НР № 00150-м від 26.08.2018 (дата видачі бланка ліцензії 23.08.2018) та додаток 4 (дата видачі додатка 23.08.2018) до ліцензії на мовлення ТОВ «Аспера 2011», м. Київ, у зв`язку зі зміною логотипа та програмної концепції мовлення, зазначивши в ліцензії: вихідні дані (логотип, позивні, емблема): «Україна 24» (комбіноване); програмна концепція мовлення - згідно з додатком до рішення.

Не погоджуючись з рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 07.11.2019 № 1846, ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» звернулось з даним адміністративним позовом до суду для захисту своїх прав і законних інтересів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв у межах наданих повноважень, у спосіб, визначений Законами України «Про Національну раду з питань телебачення та радіомовлення» та «Про телебачення та радіомовлення», з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно та розсудливо, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення позову відсутні.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну раду з питань телебачення і радіомовлення» Національна рада є конституційним, постійно діючим колегіальним органом, метою діяльності якого є нагляд за дотриманням законів України у сфері телерадіомовлення, а також здійснення регуляторних повноважень, передбачених цими законами.

Повноваження Нацради передбачені статтями 13-22 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення», відповідно до яких Нацрада є єдиним органом державного регулювання діяльності у сфері телебачення і радіомовлення незалежно від способу розповсюдження телерадіопрограм і передач. Нацрада наділена наглядовими та регуляторними повноваженнями щодо дотримання телерадіоорганізаціями вимог законодавства у галузі телерадіомовлення, а також здійснює нагляд за дотриманням ліцензіатами умов ліцензій.

Ліцензія Нацради на телерадіомовлення є єдиним і достатнім документом дозвільного характеру, що надає право ліцензіату вести телерадіомовлення, використовувати канали мовлення, мережі мовлення, канали багатоканальних телемереж.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» ліцензування мовлення здійснюється виключно Нацрадою відповідно до порядку та вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» поняття «ліцензування мовлення» включає в себе такі дії: видача, продовження, переоформлення, анулювання ліцензій на мовлення, внесення змін до ліцензій на мовлення, видача дублікатів ліцензій на мовлення, ведення ліцензійних справ та ліцензійних реєстрів, контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов і умов ліцензії, видача розпоряджень про усунення порушень ліцензійних умов і умов ліцензії, а також розпоряджень про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування мовлення.

Згідно положень частини третьої статті 27 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» у ліцензії на мовлення вказуються:

а) назва телерадіоорганізації, її реквізити та інші вихідні дані (логотип, позивні, емблема тощо);

б) місцезнаходження організації;

в) вид мовлення та територія розповсюдження програм згідно з додатком до ліцензії;

г) загальні характеристики каналу мовлення, мережі мовлення, багатоканальної телемережі (для багатоканальних телемереж вказується оператор телекомунікацій);

ґ) періодичність, час, обсяги та сітка мовлення;

е) дата набрання ліцензією чинності;

є) строк дії ліцензії.

Згідно з частинами 5, 7 статті 27 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» визначені ліцензією на мовлення та додатками до ліцензії організаційні, технологічні та змістовні характеристики мовлення, а також організаційно-технічні, фінансові, інвестиційні зобов`язання ліцензіата становлять умови ліцензії на мовлення. Ліцензіат зобов`язаний виконувати умови ліцензії. Національна рада контролює виконання ліцензіатами умов ліцензій, а в разі їх порушення - застосовує штрафні санкції відповідно до вимог цього Закону.

З наведеного вбачається, що законодавство відносить до обов`язкових для виконання ліцензіатом умов ліцензії на мовлення, зокрема, організаційні, технологічні та змістовні характеристики мовлення, в тому числі визначені пунктом «а» частини третьої статті 27 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» назву телерадіоорганізації, її реквізити та інші вихідні дані (логотип позивні, емблема тощо).

Статтею 46 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» визначений обов`язок телерадіоорганізацій повідомляти свої вихідні дані (найменування, позивні, логотип або емблему). Під час трансляції (ретрансляції) радіопрограми телерадіоорганізація не рідше ніж щогодини передає свої позивні; під час ефірного часу телерадіоорганізація використовує логотип або інші вихідні дані.

Відповідно до пунктів «б» частин сьомої та дванадцятої статті 38 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» такі вихідні дані, як позивні, логотип, товарний знак (за наявності) вказуються також у заяві на реєстрацію суб`єктів господарювання як суб`єктів інформаційної діяльності та відомості про них вносяться Національною радою до Державного реєстру суб`єктів інформаційної діяльності у сфері телебачення і радіомовлення.

Згідно частини третьої статті 35 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» підставами для переоформлення ліцензії на мовлення можуть бути:

а) зміна організаційно-правової форми та умов діяльності ліцензіата;

б) наміри ліцензіата змінити організаційні чи технічні характеристики мовлення та внести відповідні зміни до умов ліцензії;

в) необхідність внесення змін до умов ліцензії у зв`язку із переходом від аналогового до цифрового мовлення;

г) необхідність внесення змін до умов ліцензії у зв`язку з переходом на суспільне телебачення і радіомовлення відповідно до Закону України "Про Суспільне телебачення і радіомовлення України";

ґ) зміна відомостей про прямого власника (співвласників) та/або кінцевого бенефіціарного власника (контролера) заявника.

У разі виникнення підстави для переоформлення ліцензії на мовлення у зв`язку із зміною організаційно-правової форми, умов діяльності ліцензіата чи зміною відомостей про прямого власника (співвласників) та/або кінцевого бенефіціарного власника (контролера) ліцензіат зобов`язаний протягом 30 робочих днів подати Національній раді заяву про переоформлення ліцензії на мовлення разом з документами або їх засвідченими заявником копіями, що підтверджують зміну.

При видачі переоформленої ліцензії попередня ліцензія на мовлення вилучається.

Як вже було зазначено вище, 15.10.2019 ТОВ «Аспера 2011» подано заяву про переоформлення ліцензії на мовлення у зв`язку із зміною вихідних даних (логотипу) та програмної концепції мовлення. До заяви додано належним чином завірену копію розписки ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) про одержання заявки на знак для товарів і послуг від 11.10.2019.

Розглянувши заяву ТОВ «Аспера 2011» про переоформлення ліцензії на мовлення НР №00150-м від 26.08.2018 (багатоканальне загальнонаціональне телебачення, телемережа МХ-5 - 1 канал, обсяг мовлення - 24 години на добу) у зв`язку зі зміною логотипа та програмної концепції мовлення, керуючись статтями 27, 28, 31, 35 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», статтями 18, 24 Закону № 538/97-ВР, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення 07.11.2019 ухвалила рішення, відповідно до якого вирішено: переоформити ліцензію на мовлення НР № 00150-м від 26.08.2018 (дата видачі бланка ліцензії 23.08.2018) та додаток 4 (дата видачі додатка 23.08.2018) до ліцензії на мовлення ТОВ «Аспера 2011», м. Київ, у зв`язку зі зміною логотипа та програмної концепції мовлення, зазначивши в ліцензії: вихідні дані (логотип, позивні, емблема): «Україна 24» (комбіноване); програмна концепція мовлення - згідно з додатком до рішення.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до пункту 3.5.13. Регламенту Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, затвердженого рішенням Національної ради № 581 від 29.04.2015 (із подальшими змінами, в редакції чинній на момент прийняття оспорюваного рішення) голосування здійснюється кожним членом Національної ради особисто шляхом підняття руки. Рішення Національної ради вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менше п`яти членів Національної ради. Рішення, які не отримали необхідної кількості голосів, вважаються не прийнятими.

З матеріалів справи вбачається, що за проект рішення «Про заяву ТОВ «Аспера 2011», м. Київ, щодо переоформлення ліцензії на мовлення (HP № 00150-м від 26.08.2018) (багатоканальне, логотип: «Ескулап-TV)» в частині пункту 1, а саме: переоформлення ліцензії на мовлення HP № 00150-м від 26.08.2018 та додатку 4 до ліцензії на мовлення ТОВ «Аспера 2011», м. Київ, у зв`язку зі зміною логотипа та програмної концепції мовлення, із зазначенням в ліцензії: вихідні дані (логотип, позивні, емблема): «Україна 24» (комбіноване)» голосували «За» - 7, «Проти» - 0, « Утримались » - 0. Отже, рішення прийнято одноголосно, що підтверджується витягом із протоколу засідання Національної ради.

Колегія суддів зауважує, що позивач, звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом, зазначив єдиною підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідача в частині пункту 1 те, що подані ТОВ «Аспера 2011» заявки № 201928186 та № 201928187 на знак для товарів і послуг є відкликаними у зв`язку з несплатою збору за їх подання, що унеможливлювало прийняття рішення від 07.11.2019 № 1846.

Водночас, колегія суддів зауважує, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, відповідач мав у розпорядженні належним чином завірену копію розписки ДП «Український інститут інтелектуальної власності» про одержання заявки на знак для товарів і послуг від 11.10.2019, а також інші документи, які давали підстави для прийняття рішення.

При цьому, жодної іншої інформації стосовно відкликання поданих заявок від Укрпатенту, або від інших заінтересованих осіб до відповідача до моменту прийняття оскаржуваного рішення не надходило.

Крім того, оскільки права, що випливають із свідоцтва, діють саме від дати подання заявки (стаття 16 Закону Україну «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг») Національній раді для прийняття оспорюваного рішення № 1846 від 07.11.2019 було достатньо поданої належним чином завіреної копії розписки ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) про одержання заявки на знак для товарів і послуг від 11.10.2019.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для відмови у переоформленні вказаної вище ліцензії, визначені Законом України «Про телебачення і радіомовлення», у відповідача були відсутні.

Таким чином, рішення Національної ради № 1846 від 07.11.2019 прийнято відповідно до вимог Закону України «Про телебачення і радіомовлення» у спосіб визначений Законом України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» та з дотриманням Регламенту Національної ради.

Доводи апелянта щодо порушення права ПрАТ «ТРК «Люкс» позначенням «Україна 24», яке, на його думку, є схожим настільки, що його можна сплутати із знаком для товарів та послуг « 24» за свідоцтвом № 137305 стосовно послуги 35 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг «телевізійне рекламування», послуг 38 класу «телевізійне транслювання», «телевізійне транслювання кабельними мережами», «транслювання засобами бездротового зв`язку» та послуги 41 класу «готування радіо- і телевізійних програм», а також порушення права ПрАТ «ТРК Люкс» на логотип (фірмовий, торговий знак) « 24», оскільки є схожим за ступенем змішування настільки, що його можна сплутати із знаком « 24», який використовується як логотип позивачем, що ускладнює вирізнення ефірного часу АТ «ТРК «Люкс» від ефірного часу ТОВ «Аспера 2011», колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи охоплюються та регулюються положеннями Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг», а отже, стосуються прав інтелектуальної власності, яке має дві складові - особисті немайнові права та майнові права інтелектуальної власності, так як відповідно до частини другої статті 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

При цьому, як вірно було встановлено судом першої інстанції з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, позивачем ініціювалося питання щодо захисту права інтелектуальної власності в рамках господарської справи № 910/16887/19 за позовом ПрАТ «ТРК «Люкс» до ТОВ «Аспера 2011», однак, ухвалою господарського суду міста Києва від 11.02.2020 зазначений позов залишено без розгляду за заявою позивача.

Отже, доводи апелянта, які зазначені в апеляційній скарзі, а також надані на їх підтвердження докази, які стосуються нібито порушення права інтелектуальної власності, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони можуть бути оцінені в рамках іншого судового провадження та іншої судової юрисдикції.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, нормативно-правові акти чи індивідуальні акти, прийняті суб`єктом владних повноважень з порушенням закону, підлягають визнанню нечинними чи скасуванню лише у разі порушення прав, свобод чи інтересів фізичної особи і необхідності судового захисту з метою поновлення порушеного права.

Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п. 4.1 Рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів ст. ст. 2, 5 КАС України варто зауважити, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 504/4148/16-а та від 12.06.2020 у справі N 804/3214/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вкотре зазначає, що оскаржуваним рішенням переоформлено ліцензію на мовлення HP № 00150-м від 26.08.2018 (дата видачі бланка ліцензії 23.08.2018) та додаток 4 (дата видачі додатка 23.08.2018) до ліцензії на мовлення ТОВ «АСПЕРА 2011», м. Київ, у зв`язку зі зміною логотипа та програмної концепції мовлення, зазначивши в ліцензії:

- вихідні дані (логотип, позивні, емблема): «УКРАЇНА 24» (комбіноване);

- програмна концепція мовлення - згідно з додатком до рішення.

Таким чином, рішенням Національної ради № 1846 від 07.11.2019 жодних прав позивача не порушено.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, вимоги апелянта про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від попередніх.

При цьому, вказані вище та інші доводи викладені в апеляційній скарзі позивача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.11.2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.