Справа № 1940/2042/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 1940/2042/18 пров. № А/857/15136/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.,

секретар судового засідання Волошин М.М.

за участю:

представник позивача Лисенко О.В.

представник відповідача Шведа О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року (головуючий суддя Чепенюк О.В., м.Тернопіль, письмове провадження) у справі № 1940/2042/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

в жовтні 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, викладене у пункті 9 протоколу №37 від 06.04.2018, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу на підставі частини першої пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

В обґрунтування вимог позивач покликався на те, що 20 липня 2016 року при первинному огляді позивачу, встановлено III групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини з 18 жовтня 2016 року. В подальшому 01 лютого 2018 року проведено повторний медичний огляд позивача та за результатами огляду змінено групу інвалідності на II довічно, з 13 лютого 2018 року.

У лютому 2018 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення його документів до Міністерства оборони України щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала в результаті захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Листом Тернопільського обласного військового комісаріату від 11вересня 2018 року №10/2/6140 позивача повідомлено, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у своєму рішенні, яке оформлене протоколом від 06 квітня 2018 року №37, дійшла висновку про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги, оскільки групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення втрати працездатності.

ОСОБА_1 вважає таке рішення відповідача, щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги, протиправним, оскільки інвалідність йому встановлено первинно 18 жовтня 2016 року, а повторно встановлено вищу групу інвалідності 13 лютого 2018 року, що не перевищує дворічного строку, а тому відповідно до закону він має право на отримання одноразової грошової допомоги. Наведені обставини стали підставою звернення позивача до суду з цим позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року, позовні вимоги задоволено визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, викладене у пункті 9 протоколу №37 від 06 квітня 2018 року, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язано Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу на підставі частини першої пункту 8 Порядку №975.

Постановою Верховного Суду від 30 липня 2020 року касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 1940/2042/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, у постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про той факт, що інвалідність позивачу встановлено первинно 18 жовтня 2016 року, а вищу групу інвалідності встановлено 13 лютого 2018 року, що не перевищує дворічного строку, тому позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, є передчасним.

Судами не надано оцінки твердженням відповідача про відсутність у позивача права на доплату грошової допомоги після встановлення вищої групи інвалідності з тих мотивів, що вперше право на отримання грошової допомоги позивач отримав ще 12 січня 2016 року в момент, коли йому було встановлено 15% втрати працездатності.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року, прийнятого за результатами нового розгляду справи, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач покликається на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975), згідно пункту 3 якого, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Вважає, що оцінюючи докази суд першої інстанції не врахував вимоги Порядку №975 та дійшов помилкового висновку, що саме з 12 січня 2016 року починається перебіг двохрічного строку для виплати одноразової грошової допомоги, тобто з часу встановлення 15 відсотків втрати працездатності без встановлення інвалідності, а не з часу зміни групи інвалідності. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивач впродовж тривалого часу проходив лікування з приводу отриманих травм під час проходження служби у Збройних Силах України у різні періоди часу з 28 вересня 2015 року по 11 квітня 2018 року. Отже, ОСОБА_1 перебував безперервно у лікувальному закладі, після чого МСЕК встановлено ІІ групу інвалідності із діагнозом категорії психічних захворювань.

У відповідь на подану апеляційну скаргу Міністерство оборони України подало відзив, в якому проти вимог скарги заперечує. Зазначає, що з дня первинного встановлення втрати працездатності до дня встановлення ІІ групи інвалідності минуло більше ніж два роки. Відтак, вважає що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Представник відповідач у судовому засіданні проти вимог скарги заперечує.

Третя особа, Тернопільський обласний військовий комісаріат участь повноважного представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом ОСОБА_1 з 06 вересня 2014 року по 18 вересня 2015 року проходив службу у Збройних Силах України, а в період з 04 листопада 2014 року по 04 лютого 2015 року, з 17 травня 2015 року по 02 червня 2015 року та з 03 червня 2015 року по 18 червня 2015 року брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою Тернопільського об`єднаного міського військового комісаріату від 15 січня 2016 року №7.

12 січня 2016 року, під час первинного огляду органами МСЕК, позивачу встановлено 15% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серії АГ №0004796 від 12 січня 2016 року.

22 квітня 2016 року ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням 15 % втрати працездатності пов`язаної із травмою при захисті Батьківщини, як вбачається із витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 квітня 2016 року №26.

З виписки акта огляду МСЕК серії АВ № 0803211 від 18 жовтня 2016 року та довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0803211 від 18 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Огляд здійснено вперше, дата огляду інваліда 20 липня 2016 року.

29 грудня 2016 року позивачу призначено одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини у розмірі різниці між 150-ти кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та раніше отриманої суми одноразової грошової допомоги, що слідує із витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 29 грудня 2016 року №116.

01 лютого 2018 року,, при повторному огляді ОСОБА_1 йому змінено групу інвалідності на II довічно із зазначенням причини інвалідності - захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії АВ №1061078 від 13 лютого 2018 року та довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 1061078 від 13 лютого 2018 року.

У лютому 2018 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення його документів до Міністерства оборони України з метою нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) та Порядку № 975.

Листами від 21 березня 2018 року №10/2/2066 та від 24.04.2018 №10/2/2916 ОСОБА_1 повідомлено, що Тернопільський обласний військовий комісаріат направив його документи щодо виплати одноразової грошової допомоги на розгляд Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Листом Тернопільського обласного військового комісаріату від 11 вересня 2018 року №10/2/6140 позивача повідомлено, що протоколом 06 квітня 2018 року №37 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги.

Як вбачається із витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 06 квітня 2018 року №37, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги: « 9. Солдату в запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), якого 18 вересня 2015 року звільнено з військової служби та якому 12 січня 2016 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 15% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталося 02 лютого 2015 року (довідка МСЕК серія АГ №0004796 від 12 січня 2016 року), а 20 липня 2016 року під час повторного огляду органами МСЕК визнано інвалідом III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВ № 0803211 від 18 жовтня 2016 року), та 01 лютого 2018 року - інвалідом II групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія АБ №1061078 від 13 лютого 2018 року)».

У протоколі також зазначено, що ОСОБА_1 групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення втрати працездатності. Допомога у зв`язку з установленням 15 % втрати працездатності та ІІІ групи інвалідності ОСОБА_1 виплачена в сумі 217500,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідача, викладеним у пункті 9 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 06 квітня 2018 року №37, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вища (II) група інвалідності позивачу була встановлена після спливу дворічного строку, а тому правові підстави для зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу на підставі пункту 8 Порядку №975 відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом №2011-ХІІ.

Пунктом 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Пунктом другим статті 16-3 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Згідно із частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком № 975.

Одноразова грошова допомога згідно з пунктом 6 цього Порядку №975 призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

Пунктом 8 Порядку №975 передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Вирішуючи питання щодо усунення розбіжностей у тлумаченні пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 (справа №240/10153/19) вказав, що змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

З огляду на вищевикладене, Верховний Суд відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), від 21.06.2018 (справа №760/11440/17), від 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII:

(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Як вбачається з матеріалів справи первинно позивачу встановлено 15% втрати працездатності без встановлення інвалідності 12.01.2016, а повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся 01.02.2018. За такого правового регулювання, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки між цими подіями минуло понад два роки.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. При цьому доводи скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, та, на переконання суду апеляційної інстанції, зводяться до бажання скаржника змінити трактування юридичних норм та обставин справи .

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 1940/2042/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 09 березня 2021 року.