Справа № 280/2377/20
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2021 року м.Дніпросправа № 280/2377/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 280/2377/20 (суддя Лазаренко М.С.) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- скасувати рішення технічної комісії Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради по розміщенню тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, викладене у протоколі №6 від 17.07.2019р. про погодження ОСОБА_1 оформлення документів для розміщення групи стаціонарних тимчасових споруд, по АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним паспорт прив`язки для будівництва стаціонарної тимчасової споруди реєстраційний АДРЕСА_2 , виданий 02.08.2019 р. (строком дії до 02.08.2020 р.) начальником Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, на підставі рішення комісії від 17.07.2019 р., що надає дозвіл забудовнику ОСОБА_1 , на розміщення 2-х тимчасових споруд ПП ТС 067.18, за адресою: АДРЕСА_1 , з моменту його видачі - 02.08.2019р.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 20 березня 2020р. невідомі будівельники на земельній ділянці, на яку позивач має речове право - право постійного користування, розпочали підготовчі будівельні роботи по спорудженню стаціонарних споруд. Підставою для здійснення робіт є паспорт прив`язки для будівництва стаціонарної тимчасової споруди реєстраційний № НОМЕР_1 , виданий 02.08.2019 р. начальником Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради 02.08.2019р. на підставі рішення комісії по розміщенню тимчасових споруд від 17.07.2019 р., який надає дозвіл забудовнику ОСОБА_1 на розміщення 2-х тимчасових споруд ПП ТС 067.18 на земельній ділянці площею 100 м.2, кадастровий номер :02:005:0123. Позивач зазначає про незаконність прийнятого рішення виконавчим комітетом та про недійсність паспорту прив`язки на момент видачі, мотивуючи відсутністю будь-якого права на землю у забудовника ОСОБА_1 , що є грубим порушенням норм Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 р. (далі Порядок №244).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 третя особа у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що згідно відомостей витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.12), позивач є орендарем земельної ділянки загальною площею 0.01 га, кадастровий номер :02:005:0123, розташованою за адресою АДРЕСА_1 . Право оренди виникло на підставі договору №19 від 03.03.2009 р. з власником земельної ділянки Мелітопольською міською радою Запорізької області, додаткової угоди від 24.06.2011р., строком дії на 2 роки, з правом пролонгації. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, благоустрій. Земельна ділянка знаходилась в користувані позивача і є прилеглою територією до крамниці, що належить позивачці на праві власності.

12.03.2020р. позивач уклала з Мелітопольської міською радою договір про встановлення строкового земельного сервітуту на земельну ділянку загальною площею 100 кв.м. (0.01 га), кадастровий номер :02:005:0123, що розташована по АДРЕСА_1 , строком дії до 31.12.2023р.. Сторонами договору строкового земельного сервітуту є власник земельної дідянки - Мелітопольська міська рада, та ОСОБА_2 - Сервітуарій. Змістом пункту 4.3 Договору передбачені право Сервітуарія: вимагати усунення перешкод, які виникають у користуванні земельною ділянкою (а.с. 8-11).

Як стверджує позивач, 20.03.2020р. невідомі будівельники на земельній ділянці, що перебуває у законному користуванні позивача, розпочали підготовчі будівельні роботи по спорудженню стаціонарних споруд (зафіксовано на фото а.с.20-23).

03.04.2020р. стало відомо, що ОСОБА_1 отримала паспорт прив`язки для будівництва стаціонарної тимчасової споруди реєстраційний №30, виданий начальником Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради 02.08.2019 р. (строком дії до 02.08.2020 р.) (а.с. 16-18) на підставі рішення комісії по розміщенню тимчасових споруд від 17.07.2019р.. Вказаним рішенням забудовнику ОСОБА_1 надано дозвіл на розміщення 2-х тимчасових споруд ПП ТС 067.18 на земельній ділянці площею 100 кв.м. кадастровий номер :02:005:0123, яка обтяжена речовим правом користування позивача.

На письмовий запит позивача Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради 27.05.2020р. надало витяг з протоколу №6 від 17.07.2019р. засідання технічної комісії Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради по розміщенню тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, на якому було погоджено ОСОБА_1 оформлення документів для розміщення групи стаціонарних тимчасових споруд, по АДРЕСА_1 (а.с. 67).

Позивач пов`язує порушення своїх прав з діями та рішеннями відповідача і вказує, що має право вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою на підставі договору строкового земельного сервітуту.

Розглядаючи справу та вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір є адміністративним.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст.4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З огляду на вищевказане, до адміністративної юрисдикції належить спір, зокрема, у правовідносинах, де є суб`єкт владних правовідносин, який законом уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

За правилами частини 1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, звернення ОСОБА_2 до суду з цим позовом зумовлене необхідністю захисту її приватного права (права користування конкретною земельною ділянкою згідно укладеного договору), а не прав у сфері публічно-правових відносин. Участь суб`єкта владних повноважень у даному спорі як відповідача, якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав, не змінює приватно-правового характеру спору.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

У даній справі визнання протиправними та скасування паспорту прив`язки та протокольного рішення, прийнятих на користь третьої особи у справі ОСОБА_1 , у порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір, що виник між позивачем та ОСОБА_1 , і не є достатнім та ефективним захистом порушених прав позивача, тобто не виконується основне завдання судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, а є способом захисту її приватних інтересів, тому спірні правовідносини регулюються нормами цивільного права.

Враховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, провадження у даній справі слід закрити у зв`язку з тим, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув і помилково розглянув спір за нормами КАС України.

Згідно ч.1 ст.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, закривши провадження у справі.

Керуючись ст.311, п.3 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст. 317, ст.ст.311,322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 280/2377/20 - скасувати.

Провадження у справі № 280/2377/20 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак