Справа № 120/62/21-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 березня 2021 р. Справа № 120/62/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що по 16.05.2018 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження служби, позивач отримав захворювання, яке пов`язано із захистом Батьківщини та у зв`язку з яким, під час первинного огляду органами МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності. В подальшому, після проходження повторного огляду органами МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.

З метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я, як інваліду ІІ групи, позивач через Вінницький ОВК, направив до відповідача відповідні документи.

Разом з тим, протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 130 від 10.09.2020 (пункт 11) позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням групи інвалідності понад дворічний термін, після встановлення часткової втрати працездатності.

Не погоджуючись із таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивач з метою його скасування звернувся із цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 11.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.

01.02.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо заявленого позову та вказав про наступне.

Предметом спору у даній справі є законність п. 11 протоколу Комісії Міністерства оборони України від 10.09.2020 за № 130, яким позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з тієї причини, що заявнику група інвалідності змінена понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності.

Посилаючись на норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ, Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 3 грудня 2009 року за № 1317, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ, представник відповідача вказав, що на час первинного встановлення позивачу групи інвалідності, правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком вже діяла.

Крім того, постановою КМУ від 25.12.2013 за №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, згідно з пунктом 8 якого, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Представник відповідача звернув увагу на висновки Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав КАС ВС у постанові від 15.07.2020 по справі №240/10153/19.

Також 25.01.2021 представником третьої особи подано до суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких заперечив щодо задоволення заявлених позовних вимог з мотивів, які є аналогічними тим, що наведені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив, що ОСОБА_1 по 16.05.2018 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження служби, позивач отримав захворювання, яке пов`язано із захистом Батьківщини та у зв`язку з яким, під час первинного огляду органами МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності.

В зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності позивачу виплачено грошову допомогу в сумі 440500,00 грн. Даний факт не заперечується сторонами.

В подальшому, як вбачається із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №831115, 13.07.2020 за результатом повторного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (безтерміново), в зв`язку з наявністю захворювання пов`язаного з захистом Батьківщини (а.с. 30).

З метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я, як інваліду ІІ групи, позивач через Вінницький ОВК, направив до відповідача відповідні документи.

Разом з тим, згідно п. 11 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 130 від 10.09.2020 позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням групи інвалідності понад дворічний термін, після встановлення часткової втрати працездатності.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" статтею 16-3 (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04.07.2012 №5040-VI).

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" постановою КМУ від 25 грудня 2013 рлку №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975)

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 8 Порядку №975 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) та абзацу 1 зазначеного пункту (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з пунктом четвертим статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту четвертого статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014

У подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) частину 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19 зазначив наступне: "Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому даної статті. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців".

Ухвалюючи вказану постанову, Судова палата відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18 та інших, де його застосовано, та дійшла наступного висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII: право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014; зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

З огляду на наведене, пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували, а також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957 зазначив наступне: "Дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання. Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно. При цьому, держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах".

Також Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957 дійшов наступних висновків:

- встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати одноразової грошової допомоги;

- встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми;

- дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Суд враховує, що на час встановлення позивачеві ІІІ групи інвалідності (23.04.2018) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

З дня встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (23.04.2018) до дня встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (13.07.2020) минуло понад два роки, а тому останній пропустив передбачений пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII дворічний строк, протягом якого, за ним зберігалось право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Разом з тим, судом враховано, що нормативно правовими актами виданими Кабінетом Міністрів України, а саме: постановами КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», №245 від 25.03.2020 «Деякі питання застосування обмежувальних протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», №256 від 25.03.2020 «Деякі питання забезпечення трудових прав державних службовців, працівників державних органів, підприємств, установ та організацій на час встановлення карантину у зв`язку із загостренням ситуації, пов`язаної з поширенням випадків гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», №306 від 22.04.2020 «Про затвердження Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», №392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», №424 від 29.05.2020 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. 392» та рядом інших нормативно правових актів з березня 2020 року на всій території України запроваджено карантинні обмеження.

Як вказує позивач в позовній заяві, запровадження з березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України карантинних обмежень унеможливило його вчасне звернення до медичних закладів для подальшого направлення для огляду органами МСЕК та, як наслідок, засідання комісії МСЕК відбулось по закінченню дворічного строку з первинного встановлення інвалідності.

Суд враховує, що запровадження в березні 2020 року карантинних обмежень є загальновідомим фактом та не потребує додаткового встановлення. Також, загальновідомим фактом є те, що з запровадженням карантину в березні 2020 року на всій території України було обмежено міжміське сполучення, обмежений рух громадського транспорту, змінено графіки та режими роботи багатьох державних установ. Введення карантинних обмежень також вплинуло на роботу медичних установ, в тому числі й органів МСЕК.

В контексті наведеного, суд бере до уваги, що первинно позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності 23.04.2018, в зв`язку з чим закінчення дворічного строку передбаченого пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII для вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми припало на 23.04.2020, тобто на час дії карантинну із суворими карантинними обмеженнями. Отже, введення карантину спричинило ускладнення у можливості використання позивачем свого права на звернення до медичних установ, а органами МСЕК виконання обов`язків. Заходи, введені вищезазначеними нормативно правовими актами, вплинули на строки повторного огляду органами МСЕК, що мало наслідком встановлення позивачу вищої групи інвалідності після закінчення дворічного строку з дня первинного встановлення групи інвалідності.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що саме наявність обставин непереборної сили, зумовило пропуск позивачем встановленого пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII дворічного строку для вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми, в зв`язку з чим позивач був позбавлений права на отримання відповідних сум одноразової грошової допомоги.

Суд зазначає, що виплата відповідної одноразової грошової допомоги є однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, які держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах з метою встановлення сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

З огляду на викладене, настання обставин непереборної сили (введення карантину) обмежило позивача у можливості вчасно звернутись до органів МСЕК для його обстеження, що, в свою чергу, призвело до встановлення йому ІІ групи інвалідності понад дворічний строк після первинного встановлення ІІІ групи інвалідності, та як наслідок порушило право ОСОБА_1 на отримання відповідних сум одноразової грошової допомоги.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що порушене право ОСОБА_1 на отримання відповідних сум одноразової грошової допомоги підлягає відновленню.

При цьому, відповідачем під час розгляду питання пов`язаного із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги не врахував вищенаведених обставин та відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням групи інвалідності понад дворічний термін, після встановлення часткової втрати працездатності.

Суд вважає, що, з врахуванням особливостей періоду на який припало закінчення дворічного строку з первинного встановлення позивачу інвалідності, право позивача на отримання відповідних сум одноразової грошової допомоги підлягає відновленню, а позов ОСОБА_1 в частині вимог щодо визнання протиправним та скасування п. 11 протоколу № 130 від 10.09.2020 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум підлягає задоволенню з підстав, викладених вище.

Пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи з 13.07.2020, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб визначеного на день встановлення інвалідності, з урахуванням раніше виплачених сум.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частин 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного та враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та ним не понесено витрат, пов`язаних з розглядом справи, тому судові витрати у даній справі не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 11 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.09.2020 №130, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 13.07.2020, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 13.07.2020, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб визначеного на день встановлення інвалідності, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, будинок 6, м. Київ, 03168, )
Вінницький обласний військовий комісаріат (вул. Д.Галицького, 31, м. Вінниця, 21036, )
Повний текст рішення суду складено 17.03.2021

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна