Справа № 560/586/21
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/586/21
РІШЕННЯ

іменем України

09 березня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

за участю:секретаря судового засідання Наголюк О.Л., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Лискун Л.Є.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ ТУ ДБР у м. Хмельницькому за підписом директора Васильєва В. В. від 22 грудня 2020 року № 143/ос (зі змінами, внесеними наказом від 28 грудня 2020 року №152/ос) "Про звільнення ОСОБА_1 ";

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому або рівнозначній посаді Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому;

стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 29 грудня 2020 року до моменту фактичного поновлення на посаді;

звернути до негайного виконання рішення суду про поновлення на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 11 жовтня 2018 року по 28 грудня 2020 року працювала у Територіальному управлінні державного бюро розслідувань, розташованому у місті Хмельницькому на посадах головного спеціаліста сектору матеріально-технічного забезпечення (з 11 жовтня 2018 року по 19 квітня 2019 року покладено виконання обов`язків завідувача сектору матеріально-технічного забезпечення) та завідувача сектору матеріально-технічного забезпечення.

Як вказує позивач, Наказом ТУ ДБР у м. Хмельницькому за підписом директора Васильєва В. В. від 22 грудня 2020 року № 143/ос (зі змінами, внесеними наказом від 28 грудня 2020 року №152/ос) її звільнено із займаної посади завідувача сектору матеріально-технічного забезпечення ТУ ДБР у м. Хмельницькому з 28 грудня 2020 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та штатної чисельності і змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, з припиненням державної служби.

Позивач вважає, що рішення про її звільнення є незаконним та безпідставним, а тому наказ ТУ ДБР у м. Хмельницькому № 143/ос від 22 грудня 2020 року (зі змінами, внесеними наказом від 28 грудня 2020 року №152/ос) за підписом директора Васильєва В. В. підлягає скасуванню, а її порушені права мають буті поновлені шляхом визнання протиправним та скасування зазначеного наказу, поновлення на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення або рівнозначній посаді в ТУ ДБР у м. Хмельницькому та стягнення з ТУ ДБР у м. Хмельницькому середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на посаді, тому звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

19 лютого 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо задоволення адміністративного позову та зазначає, що наразі стаття 87 Закону України "Про державну службу", передбачає не обов`язок, а право суб`єкта призначення за власним рішенням у разі реорганізації, ліквідації державного органу, або скорочення посад переводити державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду чи пропонувати іншу рівноцінну посаду державного службовця.

Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач помилково стверджує, що структурний підрозділ та посаду було лише перейменовано та не бере до уваги перелічені ним наказ ДБР від 15 жовтня 2020 року №581 "Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань", яким затверджено нову структуру та штатну чисельність ТУ ДБР у м. Хмельницькому, а також наказ ДБР від 20 жовтня 2020 року №200 ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому", яким внесено зміни до штатного розпису.

Як зазначає у відзиві представник відповідача, що відбулось скорочення посади внаслідок зміни у структурі ТУ ДБР у м. Хмельницькому, що є однією із підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зазначених у пункті 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

Згідно із наказом ДБР від 20 жовтня 2020 року №200 дек "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому", а саме додатком №1 "Зміни до штатного розпису на 2020 рік №4", що вводиться в дію з 23 грудня 2020 року, виведено з штатного розпису сектор матеріально-технічного забезпечення, в тому числі посаду завідувача сектору, яку займала позивач. Одночасно введено до штатного розпису ТУ ДБР у м. Хмельницькому відділ матеріально-технічного забезпечення, та посаду начальника відділу.

Тобто, як стверджує представник відповідача, відбулось скорочення посади внаслідок зміни штатного розпису ТУ ДБР у м. Хмельницькому, що є однією із підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зазначених у пункті 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

Протокольною ухвалою проголошеною у судовому засіданні 23 лютого 2021 року, суд ухвалив закрити підготовче провадження у даній справі та призначив розгляд справи по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача та заперечення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали адміністративної справи у їх повному взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив наступне.

Суд встановив, що 09 жовтня 2018 року наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 09 жовтня 2018 року №05-о/с, ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста Сектору матеріально-технічного забезпечення як така, що пройшла за конкурсом, з випробувальним терміном 6 місяців.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 16 квітня 2019 року №19-о/с позивача призначено на посаду завідувача Сектору матеріально-технічного забезпечення та наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 16 квітня 2019 року №18-о/с позивачу присвоєно 6 (шостий) ранг державного службовця.

20 листопада 2020 року позивача було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення, в якому зазначено, що: "У зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження змін до структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, відповідно до наказів Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року № 518 "Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь", від 20 жовтня 2020 року № 200 ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому", від 20 жовтня 2020 року №78-о/с "Про попередження працівників" попереджаємо Вас про наступне звільнення з посади завідувача сектору матеріально-технічного забезпечення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, яку Ви обіймаєте, що відбудеться не раніше ніж через 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження.

Вас буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" з виплатою згідно з частиною четвертою цієї статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат".

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому за підписом директора Васильєва В. В. від 22 грудня 2020 року № 143-о/с (зі змінами, внесеними наказом від 28 грудня 2020 року №152-о/с) ОСОБА_1 звільнено із займаної посади завідувача сектору матеріально-технічного забезпечення ТУ ДБР у м. Хмельницькому з 28 грудня 2020 року на підставі п. 1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та штатної чисельності і змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, з припиненням державної служби.

Не погоджуючись із наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 22 грудня 2020 року № 143-о/с (зі змінами, внесеними наказом від 28 грудня 2020 року №152-о/с), позивач звернулася до суду за захистом свої прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд прийшов до певних висновків, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки.

Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад Директора Державного бюро розслідувань, керівника підрозділу внутрішнього контролю центрального апарату Державного бюро розслідувань та керівників підрозділів внутрішнього контролю територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, здійснюється за результатами відкритих конкурсів, що проводяться конкурсними комісіями з проведення конкурсів на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань. Типове положення про конкурсну комісію та порядок проведення відкритого конкурсу затверджує Директор Державного бюро розслідувань.

Трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Як встановлено з матеріалів справи за період 2018 - 2019 років ОСОБА_1 , як державним службовцем, двічі пройдено відкритий конкурс на зайняття вакантної посади державної служби в Територіальному управлінні державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду У країни № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці.

У ході розгляду справи, суд встановив, що наказами Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року № 581 "Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань", від 20 жовтня 2020 року № 200 ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управлінні державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому", змінено структуру та штатну чисельність територіального управління, що стало підставою для звільнення позивача з 28 грудня 2020 року на підставі п. 1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" з займаної посади з припиненням державної служби.

Водночас, підрозділ матеріально - технічного забезпечення Територіального управлінні державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому не припинив своє існування, його в цілому ліквідовано не було, а було змінено назву і замість сектору матеріально - технічного забезпечення утворено відділ матеріально-технічного забезпечення.

Відповідно замість посади завідувача сектору матеріально-технічного забезпечення ТУ ДБР у м. Хмельницькому утворено рівнозначну посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення.

Зазначене свідчить про відсутність реального скорочення посади позивача, а зміна назви сектору на відділ матеріально - технічного забезпечення не є скороченням посади державної служби.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про державну службу" посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійної компетентності державних службовців.

Визначення підкатегорій посад державної служби та прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

На виконання вимог Закону Кабінетом Міністрів України 18 січня 2017 року прийнято постанову №15 "Питання оплати праці працівників державних органів" (із наступними змінами), відповідно до якої посади державної служби таких керівників структурних підрозділів як керівник самостійного відділу та завідувач самостійного сектору віднесено до однієї підкатегорії, а саме до підкатегопії Б 1.

Аналогічна позиція викладена і у роз`ясненні Національного агентства України з питань державної служби від 30 березня 2020 року № 89-р/з "Щодо прирівняння керівних посад державної служби та визначення розмірів посадових окладів", відповідно до якого керівники самостійних структурних підрозділів державних органів (департаментів, головних управлінь, управлінь, відділів, секторів) прирівнюються до підкатегорії Б1.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну службу" рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Зазначене також свідчить про те, що внаслідок змін в структурі та штатній чисельності територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, шляхом зміни назви керівника підрозділу - з завідувача сектору на начальника відділу утворено рівнозначну посаду державної служби.

Таким чином, можна дійти висновку, що фактичного скорочення посади не відбулося, а лише формальне її перейменування, у зв`язку із чим позивачем 21 грудня 2020 року була подана заява про переведення на вакантну посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ТУ ДБР у м. Хмельницькому, проте листом директора ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 05 січня 2021 року позивачу повідомлено про те, що позивач мала можливість прийняти участь у конкурсі.

Частиною 2 статті 38 Конституції України визначено, що громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про державну службу" одним із принципів державної служби є забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Зокрема, статтею 87 Закону України "Про державну службу" визначено виключний перелік підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Так, зокрема, в пункті 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" однією з таких підстав вказано "скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу".

Водночас, як вбачається з оскаржуваного наказу останній прийнято на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", але з відмінним формулюванням ніж закріплене в пункті 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", а саме зазначено: "у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та штатної чисельності і змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, з припиненням державної служби".

Таким чином, наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 22 грудня 2020 року № 143/ос (зі змінами, внесеними наказом від 28 грудня 2020 року №152/ос) прийнято на підставі не визначеній статтею 87 Закону України "Про державну службу".

Статтями 1, 3 Конституції України встановлено, що Україна є соціальною, правовою державою. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтями 19, 22, 24 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Дискримінаційна норма Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" від 19 вересня 2019 року, яким внесено зміни до п. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" (у пункті 1 слова "ліквідація державного органу" замінити словами "скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців", а слова "у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі" виключити) щодо відсутності обов`язку роботодавця запропонувати іншу рівноцінну посаду державної служби була прийнята та набрала чинності після того, як позивач була призначена на посаду державної служби, та застосування такої норми суперечить засадам, закріпленим в Конституції України щодо недопустимості звуження прав. Така норма має застосовуватися до державних службовців, які вступили на державну службу після набрання нею законної сили, та немає зворотної дії в часі, так як погіршує становище працівників.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що зі сторони відповідачів було порушено норми трудового законодавства та порядку звільнення позивача з державної служби на посаді завідувача Сектору матеріально-технічного забезпечення та наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, що на переконання суду є безумовними підставами для скасування спірного наказу.

Водночас, частина 6 ст. 43 Конституції України, гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Дослідивши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про відсутність законних підстав для звільнення позивача, отже, позовні вимоги, щодо визнання протиправним та скасування наказу директора Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому №143-о/с від 22 грудня 2020 року (зі змінами внесеними наказом від 28 грудня 2020 року №152-о/с) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, набула чинності для України 11 вересня 1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування статті 13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Аманн проти Швейцарії" (Заява № 27798/95 п. 88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Разом з тим, сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини").

Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 01 липня 2003 року по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при вчиненні спірних дій, діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій (прийняття рішення), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з дотриманням принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, беззаперечним є висновок про те, що оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі.

Водночас, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_1 саме на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, оскільки звільнена вона була з посади саме завідувача Сектору матеріально-технічного забезпечення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.

В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст.235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (пункт 8 Порядку).

Згідно з довідкою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому №14/10-21 від 16 лютого 2021 року, середньоденна заробітна плата позивача станом на 28 грудня 2020 року складає 1945,52 грн.

Позивача звільнено з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому з 28 грудня 2020 року. Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі звільненого працівника, в даному випадку з 28 грудня 2020 року по 09 березня 2021 року (49 робочих (календарних) днів).

Виходячи із вищевикладеного, стягненню на користь позивача з відповідача підлягає сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 28 грудня 2020 року по 09 березня 2021 року (49 робочих (календарних) днів) в розмірі 95330,48 грн. (1945,52 грн. - середньоденний заробіток х 49 робочих (календарних) днів).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи надані докази, а також норми чинного законодавства суд приходить до висновку про обґрунтованість та часткову доведеність позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ директора Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому №143-о/с від 22 грудня 2020 року (зі змінами внесеними наказом від 28 грудня 2020 року №152-о/с).

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектором матеріально-технічного забезпечення Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому або на рівнозначній посаді у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому.

Стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 28 грудня 2020 року по 09 березня 2021 року в сумі 95330 (дев`яносто п`ять тисяч триста тридцять) грн. 48 коп.

Допустити до негайного виконання поновлення на посаді ОСОБА_1 та виплату заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 16 березня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Територіальне управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому (вул. Пилипчука, 28, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 42335958)

Головуючий суддя П.І. Салюк