Справа № 200/12201/20-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 р. Справа№200/12201/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., за участю: секретаря судового засідання Шемет Я.О., представника позивача Лисова В.Л, представників відповідча-1 Крохмальової О.В., Бастрига С.М. розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Слов`янськ адміністративну справу за позовом депутата Маріупольської міської ради ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, Маріупольського міського голови Бойченка Вадима Сергійовича про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду звернувся депутат Маріупольської міської ради ОСОБА_1 з позовом до Маріупольської міської ради, Маріупольського міського голови Бойченка Вадима Сергійовича, в якому просить: 1) визнати противоправним та скасувати окремі положення, а саме статтю 11 «Координаційна рада міської ради» Регламенту маріупольської міської ради VIII скликання затвердженого рішенням Маріупольської міської ради №8/1-4 від 03.12.2020 року; 2) визнати противоправним та скасувати рішення Маріупольської міської ради №8/1-6 від 03.12.2020 року «Про утворення Координаційної ради Маріупольської міської ради VIII скликання; 3) визнати протиправними дії Маріупольського міського голови ОСОБА_2 , щодо підписання рішень Маріупольської міської ради №8/1-4, №8/1-6 від 03.12.2020 року та зобов`язати здійснити всі передбачені законодавством заходи протидії, щодо ухвалення радою рішень відносно Координаційної ради (дорадчо-погоджувального колегіального органу) створеною для попереднього розгляду порядку денного сесії, пленарних засідань, підготовки організаційних питань роботи ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.12.2020 року рішенням Маріупольської міської ради №8/1-4 затверджено Регламент Маріупольської міської ради VIII скликання далі (регламент), а також рішенням №8/1-6 Маріупольська міська рада утворила Координаційну раду Маріупольської міської ради VIII скликання.

Позивач звертає увагу, що ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено вирішення радою питання, щодо утворення будь яких дорадчо-погоджувальних колегіальних органів для попереднього розгляду порядку денного сесії, пленарних засідань, підготовки організаційних питань роботи ради.

Крім того, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено, що Регламентом встановлюється функціональна спрямованість і порядок організації роботи дорадчо-погоджувальних колегіальних органів.

На думку позивача, при підписанні рішення Маріупольської міської ради міський голова повинен надати оцінку відповідності такого рішення Конституції України та Законом України і у разі не згоди з цим рішенням зупинити його дію.

Однак в супереч вказаних норм Маріупольській міський голова не виявив незгоди з рішеннями №8/1-4, №8/1-6 від 03.12.2020 року, яке не відповідає вимогам Конституції України та Законам України і не зупинив дії такого акту або його окремих положень.

29 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, про що постановлена відповідна ухвала. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

25 січня 2021 року від представника відповідача -1 надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що законодавцем надано право органу місцевого самоврядування самостійно визначити порядок підготовки і розгляду питань на пленарних засідання. Законодавством не встановлено обмежень щодо можливості органу місцевого самоврядування створювати необхідні для його діяльності органи.

Координаційна рада, відповідно до оскаржуваної ст. 11 Регламенту Маріупольської міської ради створюється як дорадчо-погоджувальний колегіальний орган для попереднього розгляду порядку денного сесії, пленарних засідань, підготовки організаційних питань роботи ради, порядок роботи якої визначається окремим положенням.

На думку представника відповідача, надані Координаційній раді спірним рішенням ради повноваження повністю узгоджуються з ч. 15 ст. 46 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Крім того, представник відповідача зазначає, що відповідно до п. 20.2 ст. 20 Регламенту Маріупольської міської ради VIII скликання, депутат може бути ініціатором проекту рішення ради та його автором та позивач має право самостійно внести на розгляд ради проект рішення у визначеній ним редакції. Однак останнім не застосовано використання відповідного права.

У зв`язку з чим, представник відповідача вважає, що стаття 11 «Координаційна рада міської ради» Регламенту Маріупольської міської ради VIII скликання, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради №8/1-4 від 03.12.2020, та рішення Маріупольської міської ради №8/1-6 від 03.12.2020 «Про утворення Координаційної ради Маріупольської міської ради VIIІ скликання» прийняті у повній відповідності до чинного законодавства.

З урахуванням наведеного представник Маріупольської міської ради вважає позовні вимоги необґрунтованими.

18 січня 2021 року від представника Маріупольського міського голови Бойченка Вадима Сергійовича надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що зупинка рішення ради міським головою шляхом не підписання такого рішення є його правом, а не обов`язком. Законодавцем не визначено умови реалізації такого права, тобто воно використовується міським головою на власний розсуд.

Крім того, представник відповідача зазначає, що у разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

З урахуванням наведеного представник Маріупольського міського голови Бойченка Вадима Сергійовича вважає позовні вимоги необґрунтованими.

Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та інших заявах по суті справи, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача-1 позовні вимоги не визнали, вважали спірні рішення законними та обґрунтованими. Більш детальні пояснення викладені у відзиві на позов та інших заявах по суті справи.

Представник Маріупольського міського голови Бойченка Вадима Сергійовича у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Крім того, оголошення про дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи було розміщено на сайті Маріупольської міської ради.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Рішенням Маріупольської міської ради Донецької області від 03 грудня 2020 року № 8/1-4 відповідно до статей 26, 46,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затверджено регламент Маріупольської міської ради VIII скликання (т.1 а.с. 12).

Рішенням Маріупольської міської ради Донецької області від 03 грудня 2016 року №8/1-6 згідно зі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 11 Регламенту Маріупольської міської ради VIII скликання, для координації діяльності постійних комісії міської ради та здійснення контролю за виконанням рішень міської ради, міська рада вирішила утворити Координаційну раду Маріупольської міської ради VIII скликання у складі голови та секретаря міської ради, голів постійних комісій міської ради (т.1 а.с. 13).

Вказані рішення були прийняті більшістю депутатів від загального складу ради у відповідністю із ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що підтверджується копією поіменного голосування 3 пленарного засідання І сесії Маріупольської міської ради VIII скликання 03.12.2020 року (т.2 а.с. 44-51).

02 грудня 2020 року позивачем до Маріупольського міського голови подано зауваження до проекту Положення про Координаційну раду Маріупольської міської ради VIII скликання та до проекту регламенту Маріупольської міської ради VIII скликання.

Листом від 31.12.2020 року повідомлено позивача, що письмові зауваження будуть розглянуті на засіданні робочої групи з розробки та опрацювання Положення про постійні комісії VIII скликання, Положення про Координаційну раду Маріупольської міської ради VIII скликання, регламенту Маріупольської міської ради VIII скликання та винесені на її голосування.

Позивач оскаржує вищевказані рішення відповідача, як такі, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства та порушують його конституційні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною третьою статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради України і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з пунктом 30 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання: прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються, зокрема, такі питання як: утворення, обрання і ліквідація постійних та інших комісій ради, зміна їх складу, обрання голів комісій.

Відповідно до частин 1-4, 10, 13-15 та 17 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Перша сесія новообраної сільської, селищної, міської ради скликається відповідною територіальною виборчою комісією не пізніш як через два тижні після реєстрації новообраних депутатів ради в кількості, яка забезпечує повноважність складу ради відповідно до статті 45 цього Закону. Перше пленарне засідання першої сесії відкриває голова зазначеної територіальної виборчої комісії, який інформує раду про підсумки виборів депутатів, а також про підсумки виборів відповідно сільського, селищного, міського голови. З моменту визнання повноважень депутатів ради нового скликання та новообраного сільського, селищного, міського голови відповідно до статті 42 цього Закону головує на пленарних засіданнях ради першої сесії новообраний голова.

Не пізніш як на другій сесії затверджується регламент роботи відповідної ради, а також положення про постійні комісії ради.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до частини 2 статі 2 Закону України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Статтею 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, що у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право: 1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня; 2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу; 3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення; 4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою; 5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об`єднаннями громадян.

Згідно з статтею 15 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

З вищенаведених приписів законодавства вбачається, що питання звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади може бути вирішено на пленарних засіданнях відповідної ради.

Саме відповідні Ради, а не окремі депутати, згідно з статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наділені в силу Закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) в суді може бути реалізоване шляхом представництва. При цьому, депутат місцевої ради не уповноважений представляти у судах інтереси такої ради, або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Також вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, згідно вищезазначених норм чинного законодавства, можливість судового захисту передбачена саме для особи, права, свободи та інтереси якої порушено з боку суб`єктів владних повноважень.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

У відповідності до розділу 2 Положення про Координаційну раду Маріупольської міської ради VIII основними завданнями Координаційної ради є координація діяльності постійних комісій ради, депутатських фракцій і груп, контроль за виконанням рішень ради та взаємодія з виконавчими органами, громадськими організаціями, трудовими колективами підприємств та організацій, попереднє опрацювання пропозицій та зауважень з питань, які передбачається винести на розгляд ради.

З метою виконання своїх завдань, Координаційна рада: розглядає пропозиції щодо проектів плану роботи, розкладу та порядку денного пленарних засідань сесії міської ради; вносить пропозиції щодо скликання позачергового пленарного засідання міської ради та дати його проведення відповідно до вимог Регламенту міської ради: розглядає питання про вжиття заходів щодо забезпечення присутності депутатів на пленарних засіданнях; розглядає інші пропозиції з організації роботи міської ради відповідно до вимог Регламенту міської ради; має право вносити пропозиції щодо включення до порядку денного інших питань, що не пройшли попереднього обговорення в постійних комісіях та/або пройшли обговорення в постійних комісіях, однак не були включені до порядку денного; має право вносити пропозиції щодо виконання питань з порядку денного.

Згідно розділу 5 Положення про Координаційну раду Маріупольської міської ради VIII скликання, рішення приймається шляхом відкритого голосування більшістю голосів від загального складу Координаційної ради, У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос головуючого на засіданні. Рішення координаційної ради носять рекомендаційний характер. Міський голова враховує рішення Координаційної ради під час формування порядку денного пленарного засідання та при внесенні кандидатур осіб, які пропонуються для обрання, затвердження, призначення або погодження міською радою.

Стаття 11 «Координаційна рада міської ради» Регламенту маріупольської міської ради VIII скликання затвердженого рішенням Маріупольської міської ради №8/1-4 від 03.12.2020 року та рішення Маріупольської міської ради №8/1-6 від 03.12.2020 року «Про утворення Координаційної ради Маріупольської міської ради VIII скликання є внутрішньо організаційними актами, що регулюють організаційно-процедурні питання діяльності ради та не порушують прав позивача.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення міської ради приймаються більшістю голосів.

Отже, не згода позивача із прийнятими рішеннями, які винесені на розгляд сесії не свідчить про порушення прав останнього, оскільки міська рада діє як колегіальний орган та рішення на сесії ради приймаються більшістю голосів.

Таким чином оспорюванні рішення не порушують прав та інтересів позивача в розумінні статті 2 КАС України.

Крім того, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачено право депутата місцевої ради вносити на розгляд ради та її органів проекти рішень з питань, що належать до їх відання, поправки до них.

Разом з цим, позивачем не реалізовувалось передбачене законом право вносити на розгляд ради та її органів проекти рішень з питань, що належать до їх відання, поправки до них.

Суд також звертає увагу, що згідно ст. 11 розділу ІІ Регламенту Маріупольської міської ради VIII скликання, координаційна рада створюється як дорадчо-погоджувальний колегіальний орган для попереднього розгляду порядку денного сесії, пленарних засідань, підготовки організаційних питань роботи ради, тобто, остання не наділена владними функціями і не приймає рішення, які є обов`язковими до виконання. Що також свідчить про відсутність з боку відповідача порушення прав та інтересів позивача.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні даної справи суд врахував висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 344/17355/15-а.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним дій Маріупольського міського голови Бойченка Вадима Сергійовича, щодо підписання рішень Маріупольської міської ради №8/1-4, №8/1-6 від 03.12.2020 року суд зазначає наступне.

Повноваження сільського, селищного, міського голови визначено у статті 42 Закону № 280/97-ВР.

Так, сільський, селищний, міський голова організовує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету, скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесії ради, забезпечує додержання законодавства на відповідній території та відповідно до частини п`ятої статті 42 Закону № 280/97-ВР несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону № 280/97-ВР, рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що остання не є імперативною нормою, а лише наказує варіанти поведінки. Тобто, має диспозитивний характер.

Отже, зупинення рішення міської ради є правом, а не обов`язком міського голови.

Крім того, суд критично ставиться до доводів позивача щодо невідповідності спірних рішень вимогам Конституції та Законів України з огляду на наступне.

Місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування в межах закону здійснювати регулювання та управління суттєвою часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах місцевого населення (ст. 3 Європейської хартії місцевого самоврядування).

Статтею 4 Європейської хартії місцевого самоврядування передбачено, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом. Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Згідно ст. 6 Європейської хартії місцевого самоврядування без шкоди для більш загальних законодавчих положень, органи місцевого самоврядування повинні мати можливість визначати власні внутрішні адміністративні структури з урахуванням місцевих потреб і необхідності забезпечення ефективного управління.

Адміністративний нагляд за органами місцевого самоврядування здійснюється таким чином, щоб забезпечити домірність заходів контролюючого органу важливості інтересів, які він має намір охороняти (ст. 8 Європейської хартії місцевого самоврядування).

Органи місцевого самоврядування мають право використовувати засоби правового захисту для забезпечення вільного здійснення своїх повноважень і поважання принципів місцевого самоврядування, які утілені в конституції чи національному законодавстві (ст. 11 Європейської хартії місцевого самоврядування).

Частиною 3 ст. 20 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, депутат місцевої ради зобов`язаний бути присутнім на пленарних засіданнях ради, засіданнях постійної комісії та інших органів ради, до складу яких він входить. У разі неможливості бути присутнім на засіданні депутат місцевої ради повідомляє про це особу, яка очолює відповідний орган.

Отже чинним законодавством передбачено право органів місцевого самоврядування створювати інші органи з метою забезпечення виконання функцій та завдань місцевого самоврядування.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що позов депутата Маріупольської міської ради ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, Маріупольського міського голови Бойченка Вадима Сергійовича про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову депутата Маріупольської міської ради ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Маріупольської міської ради (місцезнаходження: пр. Миру, 70, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, ), Маріупольського міського голови Бойченка Вадима Сергійовича (місце проживання: вул. Митрополитська. 39, м. Маріуполь, Донецька область, 87500) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень відмовити повністю.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини 02 березня 2021 року.

Повне судове рішення складено 12 березня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв