Справа № 825/1732/17
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
16 березня 2021 року Чернігів Справа № 825/1732/17
Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:
судді Баргаміної Н.М.,
при секретарі Кондратенко О.В.,
за участю представника позивача Богданової І.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву Військової частини НОМЕР_1 про поворот виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення коштів,
Свою заяву мотивує тим, що грошова компенсація за належне до видачі, але не отримане речове майно, не є періодичним платежем в розумінні статті 381 Кодексу адміністративного судочинства України. Також вказує про неможливість застосування статті 239 Кодексу законів про працю України, оскільки на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не розповсюджується.
Позивач подав заперечення на заяву про поворот виконання рішення суду, в яких просив відмовити в задоволенні заяви, оскільки судові рішення не були скасовані з підстав повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або подання ним підроблених документів.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що згідно вимог частини дев`ятої статті 380 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ врегульовані статтею 381 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 381 Кодексу адміністративного судочинства України поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
Зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що вона застосовується до рішень про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби.
Статтею 239 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення грунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Таким чином, згідно вказаних норм, поворот виконання рішення є неможливим у разі скасування судового рішення про стягнення заробітної плати (грошового утримання) чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, у разі, якщо підстави скасування такого рішення суду не ґрунтувалися на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Предметом спору у справі, зокрема, було стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.
Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України у своїй постанові від 17.02.2015 (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Враховуючи викладене, спірні правовідносини у даній справі випливають із трудових правовідносин, пов`язаних із затримкою в розрахунку при звільненні.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані відомості на підтвердження того, що при скасуванні постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.11.2017, та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018 постановою Верховного Суду від 23.12.2020, вона була обґрунтована повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами, натомість, вказана постанова містить посилання на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права.
Крім того, важливою обставиною в даних правовідносинах є те, що практика Верховного Суду як найвищої національної судової інстанції при вирішенні спірних правовідносин змінилася, що в свою чергу, не може бути підставою для понесення негативних наслідків позивачем та порушення його права на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997.
Доводи відповідача про те, що в даному випадку положення статті 381 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть застосовуватись, суд вважає помилковими, оскільки скасоване судове рішення стосувалося присудження саме виплати у відносинах публічної служби.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду.
Представником ОСОБА_1 було заявлено клопотання про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., пов`язаних з розглядом заяви про поворот виконання рішення суду.
У відповідності до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В силу частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд звертає увагу, що у даній справі з боку Військової частини НОМЕР_1 не було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджені документально та знайшли своє відображення в матеріалах судової справи, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.
Керуючись статтями 241, 242, 248, 380, 381 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про поворот виконання судового рішення у справі № 825/1732/17 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення коштів відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 6000,00 грн.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.03.2021.

Суддя Н.М. Баргаміна