Справа № 320/3273/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3273/19 Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Ганечко О.М., Собківа Я.М.,

секретаря Ткаченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітка за час вимушеного прогула, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач, ГУ НП в Київській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати накази відповідача про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на службі та стягнення середнього заробітка за час вимушеного прогула.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на момент прийняття оскаржуваних наказів в матеріалах службового розслідування було відсутнє рішення компетентного органа про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Наголошує, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю склада адміністративного правопорушення. Також рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від24 вересня 2019 року скасовано постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду залишені положення Правил етичної поведінки поліцейських, згідно яких за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. Наголошує, що закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не спростовує факта допущення позивачем дій, які компрометують звання поліцейського, підривають довіру громадян як до працівників поліції, так і до органів поліції в цілому, принижують їх авторитет.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим. Наголошує, що дисциплінарне стягнення не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступка не встановлена у визначеному порядку. За відсутності рішення компетентного органа про встановлення вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, факт вчинення ним дисциплінарного проступка є недоведеним.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач з 15 серпня 1997 року проходив службу в міліції, а з 07 листопада 2015 року в поліції.

Наказом ГУ НП в Київській області 12 березня 2019 року №450 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області», за порушення службової дисципліни пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 11, 13 частини 3 статті 1, пункта 8 частини 1 статті 3 розділа І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпуннкта1 пункта 1, пунктів 2, 3 статті 18 Закону України «Про національну поліцію», пунктів 4, 5 розділа ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події, пункта 2.5 розділа 2, пункта 9.2 розділа 9 Правил дорожнього ружу, доручення Головного управління від 28 грудня 2018 року №2992/109/01/12-2012 «Про складання адміністративних протоколів щодо вчинення поліцейськими адміністративних правопорушень», пункта 1 Правил етичної поведінки поліцейських, за: 1) здійснення маневру повороту без увімкненого світлового покажчика повороту; 2) відмови від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння; 3) не повідомленні найближчого органу поліції про вчинення правопорушення відносно нього; 4) відмови назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання; 5) неповідомлення ГУ НП в Київській області про факт складення адміністративних матеріалів, а також вчинення дій які підривають авторитет Національної поліції, перешкоджання поліцейським виконувати їхні службові обов`язки; не сприянні керівникові у зміцненні службової дисципліни підлеглим працівником позивача звільнено зі служби в поліції.

Згідно витяга з наказа від 21 березня 2019 року №146/ос, в частині, що стосується позивача, вирішено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнити позивача зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 77 з 25 березня 2019 року.

Витягом з наказа від 05 квітня 2019 року №170/ос «По особовому складу» в частині, що стосується позивача, вирішено внести часткові зміні до пункта наказа ГУ НП в Київській області від 21 березня 2019 в частині звільнення зі служби в поліції, а саме: звільнити з 27 березня 2019 року; стаж служби в поліції 21 рік 07 місяців 13 днів; усього вислуга років 23 роки 00 місяців 09 днів; кількість невикористаних днів відпустки у році звільнення 7.

Уважаючи такі накази протиправними, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт допущення позивачем дисциплінарного проступка у вигляді керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння спростовується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною 1 статті 6 цього Закону закріплено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 7 Закону України №580-VIII під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов`язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов`язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов`язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності.

У разі виявлення таких дій поліцейський зобов`язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних злочинів, вчинених поліцейськими.

Пунктами 1-3 частини 1 статті 18 Закону України №580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 19 Закону України №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

За визначенням частин 1 та 2 статті 1 Дисциплінарного статута службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Пунктами 1, 3, 6, 7, 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статута передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України №580-VIII, зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Згідно з частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статута за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За визначенням статті 12 Дисциплінарного статута дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 13 Дисциплінарного статута дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступка не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Наведені норми свідчать про те, що притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності можливе, зокрема, за невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни.

Відповідно до частин 2, 3 статті 14 Дисциплінарного статута службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступка, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступка, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Статтею 16 Дисциплінарного статута встановлено, що службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

До строка проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці.

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновка за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Судом установлено, що накладенню на позивача дисциплінарного стягнення передувало проведення службового розслідування.

12 березня 2019 року начальником ГУ НП в Київській області затверджено висновок службового розслідування, зі змісту якого вбачається, що передумовою звільнення позивача зі служби стали наступні обставини, а саме:

1) складення 07 березня 2019 року працівниками патрульної поліції по відношенню до позивача адміністративних матеріалів (постанови по справі про адміністративне правопорушення) за порушення пункта 9.2 розділа 9 Правил дорожнього руду - не увімкнення світлового покажчика повороту при зміні напрямку руху. При цьому, автомобіль марки Ауді А6 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача працівниками патрульної поліції було зупинено;

2) після зупинки автомобіля працівниками патрульної поліції встановлено перебування позивача під час керування вказаним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, про що складено адміністративний протокол за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

3) під час огляду працівниками патрульної поліції позивача було виявлено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин носа, які зі слів позивача нанесені невідомими особами. В порушення пунктів 4, 5 розділа ІІ Інструкції від 06 листопада 2015 року №1377 позивач не повідомив найближчий орган поліції про вчинення відносно нього правопорушення;

4) впродовж доби позивач не повідомив відповідача про факт складання відносно нього адміністративних матеріалів, чим проігнорував вимоги доручення Головного управління від 28 січня 2018 року №2992/109/01/12-2018;

5) в мережі Інтернет за адресою dtp.kiev.ua містились публікації про керування позивачем 07 березня 2019 року автомобілем марки Ауді А6 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння та негативні відгуки відвідувачів зазначеного інтернет ресурсу з приводу такої події.

За результатами проведеного службового розслідування відповідач дійшов висновку, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, повністю підтвердились.

Факт порушення Правил дорожнього руху підтверджено поясненнями поліцейського Горбенко І.В. , а також відеозаписами з портативного відеореєстратора працівників патрульної поліції, які здійснювали оформлення адміністративних матеріалів.

Разом з тим, згідно постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року у справі №755/4256/19 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, провадження закрито за відсутністю в його діях склада правопорушення.

Такого висновку суд дійшов за результатами встановлення, що 07 березня 2019 року 02:30 годин позивач звернувся до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (далі - КМКЛШМД), де йому була надана наступна медична допомога: огляд нейрохірурга, рентгенографія черепа, первинна хірургічна обробка рани. Від запропонованої госпіталізації відмовився. У звязку з погіршенням стану здоров`я, з метою звернутися за медичною допомогою позивач під час руху до КМКЛШМД був зупинений працівниками патрульної поліції, яким здалося, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку зі значним погіршенням самопочуття позивачу було викликано карету швидкої медичної допомогу, якою о 05:10 він був доставлений до КМКЛШМД та госпіталізований у відділення ІІ н/х із діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин спинки носа.

Під час розгляду означеної справи Дніпровським районний судом міста Києва встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що позивач 07 березня 2019 року о 04 год. 42 хв. керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Однак, із переглянутого в судовому засіданні відеозапису з камери АА 00998 встановлено, що відеозапис за участі позивача починається о 04 год. 02 хвилин, а о 04 год. 42 хв., останній вже знаходиться в приміщенні КМКЛШМД. Також судом встановлено, що огляд позивача на місці зупинці на стан сп`яніння у присутності двох свідків не проводився.

Окрім того, матеріали відеозапису свідчать про те, що о 05 год. 12 хв. позивач у приміщенні лікарні КМКЛШМД лежить на каталці на животі та в цей час до нього підходить поліцейський чоловічої статі разом з двома працівниками медичного закладу, пояснюючи позивачу, що його було зупинено на автомобілі Ауді вул. Жмаченко, Ватутіна, Кибальчича 16 (хоча у протоколі про адміністративне правопорушення зазначена вул. Курнатовського) з ознаками алкогольного сп`яніння та у присутності двох свідків запитує чи відмовляється він від проходження огляду на стан сп`яніння. У цей час позивач лежачи на каталці і продовжуючи видавати звуки стогону від болю, не зазначає, що відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, на що працівник поліції о 05 год. 13 хв. констатує, що оскільки позивач нічого не каже, то він це сприймає як відмову.

Колегія суддів погоджується з твердженням відповідача, що під час розгляду даної справи не повинно досліджуватись питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а повинна надаватись правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступка. При цьому, наявність факта притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факта не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

Проте, під час розгляду справи, відповідачем не доведено факта вчинення позивачем дисциплінарних поступків, які, на його переконання, полягали у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, порушенні Правил дорожнього руху, не повідомленні найближчого органу поліції про вчинення правопорушення відносно нього, відмові назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання.

При цьому, судовою колегією враховується, що згідно пункта 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.М. Ганечко

Я.М. Собків