Справа № 640/12402/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року м. Київ № 640/12402/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської

ради (Київської міської державної адміністрації), в особі заступника

директора Шейка Вадима

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з позовом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в особі заступника директора Шейка Вадима (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 32а, ), в якому просить суд:

- визнати дії Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в особі Вадима Шейка неправомірними в частині підготовки проекту рішення Київради про відмову від 08.05.2019 року, без врахування висновків суду від 15.01.2019 (№826/13220/17);

- зобов`язати відповідача підготувати проект рішення Київради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, з урахуванням висновків суду від 15.01.19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києві від 12.08.2019 року позовну заяву було повернуто позивачу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 року ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п.п.2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України 26.11.2010 N 30 судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, передаються раніше визначеному у судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа.

Згідно протоколу передачі судової справи, адміністративну справу №640/12402/19 передано для продовження розгляду судді Клочковій Н.В .

В зв`язку із перебуванням судді у відпустці, справу передано на повторний автоматизований розподіл, відповідно до розпорядження керівника апарату №53 від 26.02.2020 року.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду даної справи обрано суддю Вєкуа Н.Г.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва прийнято справу до розгляду, відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання. Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

В обґрунтування позовних вимог , позивач зазначив, що рішення Київради про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд від 08.05.2019 року є протиправним, оскільки прийняте без врахування висновків суду від 15.01.2019 (№826/13220/17).

Станом на день розгляду справи, відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву не подав, а отже з урахуванням положень ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та встановив наступне.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року у справі №826/13220/17 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради від 20.04.2017 №187/2409 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд». Зобов`язано Київську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

ОСОБА_1 04.04.2019. з метою виконання вищезазначеного рішення звернувся до Київської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Листом від 08.05.2019 №057-70-707/9-1610 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради повідомив позивача про розгляд клопотання від 04.04.2019 року та надало копію проекту рішення Київської міської ради, підготовленого на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 року у справі №826/13220/17. Роз`яснено порядок оскарження вищезазначеної відповіді.

Згідно з рішення Київської міської ради,вирішено відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,10 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади м. Києва) у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

Позивач зазначає, що спірне рішення Київської міської ради порушує його права, є незаконним та прийнятим із порушенням норм чинного законодавства України, а тому, звернувся до суду з відповідним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Земельним кодексом України (далі по тексту - ЗК України) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, розгляд клопотання позивача про виділення в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки є виключною компетенцією Київської міської ради (КМДА).

Згідно з частиною першою статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою зазначив те, що заявлена ініціатива не відповідає містобудівній документації за функціональним призначенням, а саме: земельна ділянка належить до території багатоповерхової житлової забудови.

Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у справі № 826/17272/16, визнано дії Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради неправомірними в частині надання негативного висновку від 16.09.2014 №9036/0/12/27-14. Суд послався на те, що Департамент не врахував висновки попередньо прийнятих судових рішень з вказаного питання, що призвело до прийняття незаконного висновку.

Так, питання відповідності спірної земельної ділянки вимогам містобудівної документації було предметом розгляду адміністративних судів також і у справах № 826/20835/14 (постанова Окружного адміністративного суду м. Києві від 23.03.2015 (набрало законної сили 21.04.2015)), №826/20506/13-а (постанова Окружного адміністративного суду м. Києві від 07 квітня 2014 року (набрало законної сили 30.04.2014)), № 826/6767/13-а (постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 червня 2015 року), а також рішення судів, які набрали чинності, у справах №826/7792/16, №826/7876/16.

У вказаних справах суди наголосили на тому, що посилання на наявність Генерального плану розвитку м. Києва та його приміської зони до 2020 року як підстави для невідповідності ініціативи містобудівній документації, надання негативних висновків та відмови у наданні дозволу у розробленні проекту землеустрою є неправомірним.

Відповідно до частин четвертої-п`ятої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Враховуючи, що у розгляді наведених вище адміністративних справ вбрали участь у тому числі і ОСОБА_1 , Київська міська рада, а також Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради, зазначені рішення судів мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи, а отже обставини необґрунтованості висновку щодо невідповідності ініціативи позивача містобудівній документації, зокрема Генеральному плану розвитку м. Києва та його приміської зони, не підлягають доказуванню у даній справі.

При цьому, як було зазначено судом вище, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року у справі №826/13220/17 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради від 20.04.2017 №187/2409 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд». Зобов`язано Київську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про протиправність дій Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в особі Вадима Шейка в частині підготовки проекту рішення Київради про відмову від 08.05.2019 року, без врахування висновків суду від 15.01.2019 (№826/13220/17).

Щодо позовних вимог про зобов`язати відповідача підготувати проект рішення Київради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, з урахуванням висновків суду від 15.01.2019 (№826/13220/17), то суд зазначає наступне.

Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1, пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Саме по собі визнання протиправним дій Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в особі Вадима Шейка в частині підготовки проекту рішення Київради про відмову від 08.05.2019 року, без врахування висновків суду від 15.01.2019 (№826/13220/17) не гарантує позивачу повний судовий захист його порушеного права.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, Суд застосовує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», відповідно до яких, саме орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Суд бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем протиправно прийнято спірне рішення "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 для обслуговування і будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд" при цьому не враховано всіх обставин справи та для уникнення в майбутньому вчинення протиправних дій, Суд вважає, що в даному випадку суд наділений правом зобов`язати відповідача підготувати проект рішення Київради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач правомірність свого рішення не довів, натомість доводи позивача знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

З урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 139,243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в особі Вадима Шейка в частині підготовки проекту рішення Київради про відмову від 08.05.2019 року, без врахування висновків суду від 15.01.2019 (№826/13220/17);

Зобов`язати Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) підготувати проект рішення Київради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, з урахуванням висновків суду.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа