Справа № 160/16866/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
17 грудня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому останній просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до загального страхового стажу період роботи з 04.09.1980 р., по 01.10.1982 р., оскільки згідно з трудовою книжкою 04.09.1980 року ОСОБА_1 було затверджено секретарем комітету комсомолу профтехучилища Обласного побутового управління, а 10.01.1982 року позивач була звільнена у зв`язку з обранням її на посаду голови комітету профспілки «ПТУ ОБУ»;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи з 04.09.1980 р. по 01.10.1982 р. на вищезазначеній посаді та здійснити перерахунок пенсії з врахуванням даного трудового стажу з моменту звернення із заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, тобто з 28.06.2020 року.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з трудовою книжкою 04.09.1980 року ОСОБА_1 було затверджено секретарем комітету комсомолу профтехучилища Обласного побутового управління, а 10.01.1982 року була звільнена у зв`язку з обранням її на посаду голови комітету профспілки «ПТУ ОБУ». Вважає відмову відповідача в зарахуванні вищезазначеного періоду з посиланням на відсутність статті КЗпП до трудового стажу та розшифрування ініціалів в архівній довідці, неправомірною та незаконною. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові №687/975/17 від 21.02.2018, зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
16 січня 2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, та вважає їх такими, що суперечать чинному законодавству України з наступних підстав. З 29.06.2020 року позивач отримує призначену пенсію за віком, при розрахунку стажу позивача до страхового стажу не зараховано період роботи: з 04.09.1980 по 01.10.1982, запис у трудовій книжці внесено з порушенням Інструкції (відсутня стаття КзпП у записі про звільнення), а в архівній довідці від 10.08.2020 року №С-195-2020 не розшифровано ініціали. Стаж роботи позивача обраховано за наявними документами, що відповідають вимогам діючого законодавства, та він склад 39 років 9 місяців 20 днів.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
З матеріалів справи вбачається, що 09.09.2020 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком та 29.06.2020 позивачу призначена пенсія.
Не погоджуючись з позицією відповідача, та вважаючи рішення Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до загального страхового стажу період роботи з 04.09.1980 р. по 01.10.1982 р, позивач звернулась до суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.
Згідно ст. 65 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до зазначених норм Кабінетом Міністрів України 12.08.1993 року прийнято Постанову № 637, якою затверджено Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. ( далі Порядок 637).
Пунктом 1 Порядку 637 визначено, що основним документом який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як зазначено у пункті 3 Порядку, в редакції Постанови КМУ № 1028 від 09.12.2015 року, в разі відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Статтею 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків передбачених цим Законом.
Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).
Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу або звільнення виконуються акуратно. У разі виявлення неправильного або неточного запису виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис, про що окремо зазначається у трудовій книжці.
Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.
Як встановлено з трудової книжки ОСОБА_1 від 05.09.1978, у відповідності до запису за № 3 позивач 04.09.1980 року була затверджена секретарем Індустріального районного комітету ЛКСМ України м. Дніпропетровська (протокол від 04 вересня 1980 року №11). Згідно запису за № 4 від 01.10.1982 позивача було звільнено від обов`язків секретаря комітету комсомолу «ПТУ ОБУ» в зв`язку з обранням її на посаду голови комітету профспілки «ПТУ ОБУ» (протокол від 01.10.1982 року №12). При цьому, згідно запису № 6 запис № 5 є недійсним, проте згідно запису №7 позивач обрана вільним головою комітету профспілки «ПТУ ОБУ» (протокол №34 від 01.10.1982 року).
Таким чином, судом встановлено, що запис про роботу у трудовій книжці позивача № 4, №7 містить чітку дату прийому на роботу, дату протоколу, посаду на якій працював позивач, відбиток штампу із назвою підприємства.
Із наданої суду копії трудової книжки позивача не вбачається суттєвих недоліків щодо зазначення спірного періоду роботи позивача.
При цьому, вищезазначений період роботи позивача підтверджується архівною довідкою №С-133-2020 від 19.06.2020 року, яку було надано відповідачу разом з заявою про призначення пенсії.
Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо того, що в архівній довідці від 10.08.2020 року №С-195-2020 не розшифровано ініціали, адже зі змісту довідки вбачається, що вона видана ОСОБА_1 .
Суд вказує, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність статті КЗпП, на підставі якої запис про роботу внесено до трудової книжки, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії. Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.
Таким чином, трудовою книжкою, архівною довідкою від 19.06.2020 року №С-133-2020 ОСОБА_1 підтверджено період роботи позивача секретарем комітету комсомолу профтехучилища Обласного побутового управління з 04.09.1980 до 01.10.1982 року.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо вказаного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено, суд доходить висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 840, 80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до загального страхового стажу період роботи з 04.09.1980 р. по 01.10.1982 р.
Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи з 04.09.1980 р. по 01.10.1982 р. на посаді секретаря комітету комсомолу профтехучилища Обласного побутового управління та здійснити перерахунок пенсії з врахуванням даного трудового стажу з моменту звернення із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко