Справа № 640/17219/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Сорочка Є.О., Єгорової Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» (позивач, ТОВ «Інвестком») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби (відповідач, Митниця ДФС), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA 100010/2019/100028/2 від 19.03.2019;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100010/2019/00574;

- стягнути судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» у розмірі 3842,00 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні;

- стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Державної фіскальної служби на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» у розмірі згідно детального опису робіт (наданих послуг) та доказів щодо обсягу таких послуг і виконаних робіт та їх вартості .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2020 замінено первісного відповідача Київську міську митницю ДФС на правонаступника Київську митницю Держмитслужби.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості № UA 100010/2019/100028/2 від 19.03.2019. Визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100010/2019/00574. Стягнуто витрати зі сплати судового збору у розмірі 3842,00 гривні.

Додатковим судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року стягнуто судові витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Державної фіскальної служби на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» у розмірі 30 000,00 грн гривень.

Не погоджуючись з рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.

18.12.2020 від відповідача до апеляційного суду надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, заявлені адвокатом Кагарликом Д.М. Зазначає, що судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн є завищеними, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності та співрозмірності.

19.01.2021 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також у відзиві позивачем заявлено клопотання про стягнення на користь ТОВ «Інвестком» понесених витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби у розмірі 6500,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Судом встановлено, що між ТОВ «Інвестком» на підставі контракту №18-11 D від 18.11.2011 за митною декларацією №UA100010/2019/323750 від 18.03.2019 заявлено до митного декларування товар №1 «Кріплення настінні з недорогоцінних металів, для побутової техніки, в упаковці для роздрібної торгівлі, кріплення не містять приймально-передавальних пристроїв: Кронштейн LCD113-BK-400 шт.; LCD114-BK-500 шт.; LCD2703L-BK-500 шт.; PLB114S-BK- 400шт.; PLB118M-BK- 300шт.; PLB118M-SV-200 шт.; PLB136L-BK- 200шт.; торгівельна марка : X-DIGITAL; виробник: DISPLAY MOUNT PRO.CO.LTD; на заводі: DISPLAY MOUNT PRO.CO.LTD; країна виробництва: CN; код товару за УКТ ЗЕД: 83024190; умови поставки: FOB CN NINGBO; ціна товару: 16645.00 доларів США; курс валюти: 27,014849».

Митну вартість імпортованого товару визначено за основним методом - ціною контракту, щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Разом з поданою митною декларацією митному органу подано електронні копії документів: пакувальний лист №021-1889907 від 28.12.2018; проформа-інвойс №18RCUA1120 від 20.11.2018; інвойс №021-1889907 від 28.12.2018 ; коносамент №HES584835796В від 09.02.2019; автотранспортну накладну №9449-1 від 17.03.2019; сертифікат про походження товару №С50004 від 31.01.2019; довідку ТОВ «ФейрЛоджікс» про вартість перевезення №00369 від 15.03.2019; страховий поліс №109190106/І від 09.02.2019; контракт №18-11D від 18.11.2011; додаткові угоди до контракту №1 від 17.11.2012, №2 від 01.03.2013; №3 від 01.04.2013, №4 від 01.01.2014, №4/1 від 10.01.2014, №5 від 01.04.2014, №7 від 01.07.2016, №8 від 03.04.2017.

18.03.2019 декларантом на вимогу митного органу додатково подано електронні копії документів: рахунок на оплату №370 від 15.03.2019 ТОВ «ФейрЛоджікс»(Експедитор); прайс лист б/н від 28.12.2018 DISPLAY MOUNT PRO.CO.LTD; договір про транспортно-експедиторське обслуговування №00088/17 від 05.10.2017;договір страхування «Генеральный Договор страхования грузов» №23012017/Г від 23.01.2017; заявка №8902, №9405 від 25.01.2019 на транспортно-експедиторські послуги (додаток №1 до договору транспортно-експедиторського обслуговування №00088/17 від 05.10.2017); накладну на раніше імпортований ідентичний товар №1801288 від 18.01.2018; податкову накладну №18012018; декларацію країни відправлення №19573857 від 20.01.2019.

За наслідком розгляду поданих декларантом документів, відповідачем застосовано другорядний (резервний) метод визначення митної вартості до імпортованого товару та винесено рішення про коригування митної вартості № UA 100010/2019/100028/2 від 19.03.2019 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100010/2019/00574.

В подальшому товар випущено у вільний обіг під гарантійні зобов`язання, шляхом сплати до державного бюджету сум податків і зборів згідно митної вартості, визначеної митним органом на підставі ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України у розмірі 81827,87 грн.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням про коригування митної вартості товарів № UA 100010/2019/100028/2 від 19.03.2019року та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100010/2019/00574, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

Частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 «Резервний метод» МК України).

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Згідно із частинами 1 - 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Як вбачається з спірного рішення про коригування митної вартості підставами для застосування другорядного методу слугувало:

- на момент митного оформлення надано лише довідку про вартість перевезення від 15.03.2019 року №00369, що не передбачена як документ, який підтверджує вартість перевезення відповідно до наказу Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012 року;

- за результатом митного огляду виявлено відсутність зазначенні на маркуванні виробника товару («DISPLAY MOUNT PRO.CO.LTD», CN);

- не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, тоді як п.8.6 контракту №18-11D передбачено « 20% депозита до производства и 80% баланс после 25 дней от даты в коносаменте»;

- в наданому сертифікаті походження №С50004 в гр. 1 «Exporter» зазначено підприємство «NINGBO DMP ELEKTRONICS CO, LTD», хоча контракт укладено з DISPLAY MOUNT PRO.CO.LTD;

- в митній декларації країни відправлення №519573857 назву судна зазначено «MAERSK EDIRNE/904W», тоді як в коносаменті №HES584838796B- «MAERSK ESSEX/905W»;

- в митній декларації країни відправлення №519573857 код товару зазначено « », але в поданій митній декларації від 18.03.2019 №UA100010/2019/323750 код товару за УКТ ЗЕД .

Перевіряючи доводи митного органу щодо не підтвердження декларантом понесених витрат на транспортування товару, суд апеляційної інстанції зазначає, що у своєму рішенні митний орган не стверджує про відсутність обов`язкових реквізитів або числових даних та не ставить під сумнів достовірність даних у довідці про вартість перевезення від 15.03.2019 року №00369, а стверджує про те, що довідка не підтверджує вартість перевезення, оскільки не передбачена наказом Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012

Пунктом 6 ст. 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Тобто, митним законодавством не визначено вид доказів, яким повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом підтвердження розміру витрат на перевезення імпортованих товарів.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 травня 2019 року у справі 804/16553/14.

Крім того, декларантом для підтвердження витрат з транспортування товару до митної території України додатково надано договір про транспортно-експедиторське обслуговування №00088/17 від 05.10.2017, заявки на транспортно-експедиторські послуги №8902, №9405 від 25.01.2019, рахунок на оплату №370 від 15.03.2019.

Перевіряючи доводи митного органу щодо відсутності зазначення на маркуванні виробника товару, колегією суддів досліджено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 18.03.2013 в якому митним органом встановлено, що « в оглянутих місцях знаходиться товар, який за маркуванням та зовнішніми ознаками ідентифікується як: кріплення з металів, для побутової техніки різних моделей. На упаковці оглянутих місць наявне маркування «LCD113», «LCD114», «LCD2703L», «PLB118M», « PLB136L». Відповідно до відмітки у п.8.3.3 цього акту -товар відповідає за описом та маркуванням характеристикам, заявленим у митній декларації (т.1 а.с.211).

Із наданих до митного оформлення документів, зокрема, інвойсу, пакувального листа, прайс листа, проформи інвойсу чітко ідентифікується товар та те, що виробником товару є саме DISPLAY MOUNT PRO.CO.LTD, а відсутність маркування виробника товару на коробці, на думку апеляційного суду, не може бути безумовною підставою для застосування другорядного методу.

Перевіряючи доводи митного органу щодо не надання банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, колегією суддів досліджено додаткову угоду №5 від 01.04.2014 до контракту №18-11D, згідно якої сплата за поставлений товар проводиться Покупцем з відстрочкою платежу на 75 днів від дати коносаменту. Про це зазначено також у проформа інвойсі №18RCUA1120 від 20.11.2018 «tearms of payment: 100%-75days delay from date BL», який подавався до митного оформлення.

Таким чином, на момент проведення митного оформлення, термін сплати за поставлений товар не настав, а сплив лише 24.04.2019, а тому доводи митного органу в цій частині є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи митного органу щодо наявності розбіжностей в наданому сертифікаті походження та розбіжностей в митній декларації країни відправлення в назві морського судна, оскільки ні сертифікат про походження товару, ні митна декларація країни відправлення не відносяться до обов`язкового переліку документів, передбачених ч. 2 ст. 53 МК України, та не є документами, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Колегія суддів вважає, що ТОВ «Інвестком» правомірно визначено та задекларовано імпортований товар за кодом УКТ ЗЕД, який встановлений Законом України «Про Митний тариф України». Доказів того, що митним органом приймалося рішення про визначення коду товару за митною декларацією №UA100010/2019/323755 суду не надано.

Надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, однозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано жодних доказів недостовірності заявленої товариством вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Матеріали справи свідчать, що митний орган приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом, не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, без наведення підстав та розрахунків, відкоригована митна вартість товарів за поданими позивачем деклараціями та прирівняна до митної вартості іншої декларації, а також щодо безпідставності застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товарів та висновку про заниження митної вартості товару.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання позивача про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: детальний опис робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої (правової) допомоги № І-31/19-08/19 та додаткової угоди № 2 від 02.12.2020 року; договір про надання правничої (правової) допомоги № І-31/19-08/19 від 19 серпня 2019 року; додаткова угода № 2 від 02.12.2020 року; платіжне доручення № 49913 від 03 грудня 2020 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 6,7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем клопотання щодо зменшення суми витрат на оплату правничої допомоги позивачу у розмірі 6500 грн. подано не було.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що складність даної справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт є співмірними із заявленою сумою на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а тому зазначені витрати підлягають стягненню у сумі 6500 грн.

Зі змісту поданого відповідачем до суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, вбачається, що таке заявлено з метою зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн, які стягнуто судом першої інстанції додатковим судовим рішення у цій справі від 10.11.2020. Отже, вказане клопотання та доводи, висловлені в ньому, не підлягають розгляду судом апеляційної інстанції, враховуючи в тому числі те, що додаткове рішення у цій справі відповідачем в апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслжби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби () на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком" () витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6500 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст.329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: