Справа № 160/1345/21
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2021 року Справа № 160/1345/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
27.01.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що полягає у не зарахуванні ОСОБА_1 , до пільгового стажу роботи за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, 02 роки 08 міс. 10 днів роботи в Публічному акціонерному товаристві «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , до стажу його роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України - 02 роки 08 місяців 10 днів роботи у Публічному акціонерному товаристві «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , пенсію за не врахований період роботи за списком №1 з 26.05.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, з 26.05.2020 року позивачу було призначено пенсію за віком на пільгових умовах по списку №1. 01.10.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо надання інформації про зарахування періодів роботи позивача при призначенні йому пенсії. Відповідач листом повідомив позивача, що періоди роботи з 30.12.2011 року по 25.12.2012 року на ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат» до пільгового стажу за списком №1 не зараховано, оскільки в цей період підприємством не проведено атестацію робочого місця на посадах на яких працював позивач. Позивач вважає бездіяльність відповідача, що полягає у не зарахуванні до пільгового стажу роботи за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, 02 роки 08 міс. 10 днів роботи в ПАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ» протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим просив суд позовні вимоги задовольнити.
02.02.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін та витребувано у відповідача матеріали пенсійної справи позивача.
23.02.2021 року на електронну адресу суду та 01.03.2021 року від представника відповідача надійшли ідентичні відзиви на позовну заяву, відповідно до яких вказано, що надана відповідачем відмова є обґрунтованою та прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з неможливістю зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача з 30.12.2011 року по 25.12.2012 року на ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат» на ПАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ», оскільки не проведено атестацію робочих місць, як вимагає Порядок проведення атестації. Також, вказано, що при визначенні коефіцієнта страхового стажу було виключено період військової служби з 01.11.1989 року по 11.10.1991 року, оскільки в розрахунок додатково враховуються лише фактично відпрацьовані повні роки роботи. З огляду на вказане, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
01.03.2020 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшла витребувана судом інформація.
Відповідно до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 26.05.2020 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1.
26.06.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо надання роз`яснення які періоди роботи позивача були зараховані при призначенні пенсії.
21.08.2020 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо надання пояснень, які періоди роботи позивача не були зараховані до пільгового стажу за списком №1.
01.10.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо надання інформації щодо зарахування періодів його роботи з 2011 року по 2012 року при призначенні його пенсії.
Позивач не погоджується із бездіяльністю відповідача, що полягає у не зарахуванні до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, 02 роки 08 міс. 10 днів, зокрема роботи в Публічному акціонерному товаристві «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ», що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються трудові пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років) та соціальні пенсії.
Умови та особливості призначення пенсії за віком окремим категоріям працівників визначені у ст.ст.12-18 вказаного Закону. Вказані норми права передбачають призначення пенсії за віком на загальних підставах; пенсії за віком на пільгових умовах; особливості пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, пенсії громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи; пенсії за віком інвалідам, учасникам війни, сім`ям загиблих (померлих) військовослужбовців осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських; пенсії за віком багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства, а також пенсії за віком окремим категоріям громадян.
Згідно з п.а) ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У пунктах 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
При цьому, пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Так, пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
Суд зазначає, що спірним при вирішенні даної справи є не право позивача на призначення пенсії, оскільки таке призначення вже відбулось, а обрахунок пільгового стажу позивачу станом на дату звернення з урахуванням вказаних періодів роботи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 30.12.2011 року по 25.12.2012 року працював Публічному акціонерному товаристві «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ» на посаді готувачем составів до розливання плавок, що відноситься до посад за списком №1, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки та уточнюючою довідкою виданою ПАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ» від 06.05.2020 року №023-2402.
Відповідач не заперечує період роботи позивача період з 30.12.2011 року по 25.12.2012 року в Публічному акціонерному товаристві «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ», при цьому відповідач вказав про неможливість зарахування такого періоду до пільгового стажу за списком №1, оскільки підприємством не проведено атестацію робочого місця.
Суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок № 442) та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до п.4 Порядку № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на п`ять років.
При цьому, за приписами п.4.2 Порядку №383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
З вказаних норм вбачається, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Так, згідно постанови від 20.10.1994 р. №813 Дніпровського металургійного комбінату ім. Ф.Е.Дзержинського «Про атестацію робочих місць за умовами праці» проведено атестацію робочих місць за умовами праці. Згідно переліку робочих місць, затвердженого зазначеною постановою, посада (мовою оригіналу) «разливщик стали» було атестоване.
Листом від 26.10.1999 р. № 14/1-121 Головним державним експертом області з умов праці «Про атестацію робочих місць за умовами праці» продовжено термін дії постанови адміністрації та профкому комбінату від 20.10.1994р. №813 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» до 01.01.2001р.
Згідно листа від 27.12.2000р. №14/1-261 Головного державного експерту області з умов праці, Державна експертиза умов праці дає згоду на використання результатів санітарно-гігієнічних факторів виробничого середовища і трудового процесу отриманих під час попередньої атестації/наказу від 20.10.1994 р. №813 терміном до 31.12.2001р.
Постановою ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» від 29.12.2006 р. № 992 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» проведена атестація робочих місць за умовами праці. Згідно переліку робочих місць, затвердженого зазначеною постановою, посада (мовою оригіналу) «разливщик стали» було атестоване.
Відповідно до листа від 29.11.2011 р. № 003/07-1-406 Головним державним експертом області з умов праці дано згоду на поширення терміну дії наказу по комбінату від 29.12.2006 р. №992 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» до 29.12.2012 р.
Враховуючи вищевикладене, пільговий стаж роботи позивача в період з 30.12.2011 року по 25.12.2012 року в публічному акціонерному товаристві «Дніпропетровський металургійний комбінат» на посаді (мовою оригіналу) «разливщик стали» згідно Списку № 1 підтверджується за результатами атестацій робочих місць, у зв`язку з чим доводи відповідача що атестація робочих місць по підприємству не проводилась, та умови праці проведеною атестацією в зазначений період не підтверджені, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.
Суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому її несвоєчасне проведення або неповне проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 року по справі №227/545/17.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу за списком №1 період роботи позивача з 30.12.2011 року по 25.12.2012 року, а тому порушені права позивача підлягають відновленню судом шляхом визнання протиправної бездіяльності відповідача що полягає у не зарахуванні позивачу, до пільгового стажу роботи за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, період роботи позивача з 30.12.2011 року по 25.12.2012 року в Публічному акціонерному товаристві «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ» та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу його роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 період роботи позивача з 30.12.2011 року по 25.12.2012 року в Публічному акціонерному товаристві «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ».
При цьому, враховуючи, що пенсія позивача уже була призначена без зарахування спірного періоду та у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу спірний період роботи позивача, суд вважає за необхідне для повного відновлення порушених прав зобов`язати відповідача здійснити перерахунок належної пенсії з урахуванням вказаного стажу та виплатити різницю, що виникла внаслідок неправильного нарахування пенсії.
Щодо позовних вимог в частині що стосується у не зарахуванні до пільгового стажу роботи позивача за списком №1 - 2 роки 08 місяців 10 днів в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат», суд зазначає наступне.
В обґрунтування вказаної вимоги позивач зазначив, що на його думку відповідач при обрахунку пенсії безпідставно виключив із пільгового стажу позивача 2 роки 08 місяців 10 днів роботи в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат», зарахувавши лише 10 років 00 місяців 00 днів робіт за списком №1, замість фактично відпрацьованих 12 років 8 місяців 10 днів.
Так, статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.
Абзацом 2 пункту 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон №1932-XII), зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону №1932-XII, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону №1932-XII, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону №1932-XII, зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Як свідчать матеріали справи, загальний стаж позивача при призначені йому пенсії з врахуванням кратності становив 33 роки 4 місяців 10 днів, у тому числі включаючи стаж по Списку №1 - 12 років 8 місяців 10 днів. Для визначення права на пенсію по Списку №1 відповідачем до пільгового стажу враховано, також, період проходження позивачем військової служби з 11.11.1989 року по 11.10.1991 року, що становить 1 рік 11 місяців 1 день.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу додатково до вищевказаного стажу було зараховано 10 років страхового стажу, оскільки останній працював 10 повних років на ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат».
Суд зазначає, що законодавством встановлено пільги щодо зарахування періоду проходження особами військової служби до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії, що і було зроблено відповідачем, при цьому стаття 24 Закону №1058 визначає пільги для обчислення страхового стажу, що виявляються у додатковому зарахуванні по одному року до страхового стажу за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах та роботах за Списком №1.
Суд зазначає, що час проходження військової служби не є роботою на підземних роботах чи на роботах за Списком №1, а отже період проходження строкової військової служби може бути зараховано до стажу роботи, для виникнення права в особи на призначення пільгової пенсії, натомість, зарахувати зазначений період в пільговому обчисленні у відповідача відсутні законодавчо визначені підстави.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що при первинному призначенні пенсії до додаткового страхового стажу за Списком №1 відповідач правомірно виключив період проходження військової, що відповідає вимогам частини 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» про врахування страхового стажу в одинарному розмірі, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині позивних вимог задоволенню не підлягають.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Судом встановлено, що позивачем при подачі даної позовної заяви заявлено одну вимогу немайнового характеру (про визнання протиправною відмови) та одну похідну від неї вимогу (про зобов`язання вчинити певні дії).
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року № 1082-IX, станом на 1 січня 2021 року встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на рівні 2270,00 гривні.
Отже, сума судового збору за заявлену позивачем вимогу немайнового характеру становить 908,00 грн. (0,4х2270,00грн.), що свідчить про те, що позивачем було надмірно сплачено судовий збір у розмірі 72,00 грн. (980,00 грн. - 908,00 грн.).
Згідно з ч.2 ст.132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 454,00 грн., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору за вимогу немайнового характеру.
Водночас, суд роз`яснює позивачу, що відповідно до відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Отже, враховуючи вищенаведене судом, позивач має право на повернення судового збору у розмірі 72,00 грн. як внесеного у більшому розмірі, ніж встановлено законом згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».
Однак, станом на дату прийняття рішення відповідного клопотання від позивача до суду не надходило.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.
Так, ч.1 ст. 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з частиною 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
Суд зазначає, що обґрунтованих пояснень щодо необхідності покладення на відповідача додаткового обов`язку під час виконання судового рішення позивач у позовній заяві не зазначив. Судом під час розгляду справи обставин, які б вимагали встановлення судового контролю, також не встановлено.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України,суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що полягає у не зарахуванні ОСОБА_1 , до пільгового стажу роботи за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, період роботи з 30.12.2011 року по 25.12.2012 року в Публічному акціонерному товаристві «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу його роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 період роботи з 30.12.2011 року по 25.12.2012 року в Публічному акціонерному товаристві «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 належної пенсії з урахуванням стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 період роботи з 30.12.2011 року по 25.12.2012 року в Публічному акціонерному товаристві «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ» та виплатити різницю, що виникла внаслідок неправильного нарахування пенсії.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв