Справа № 200/11649/20-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 р. Справа№200/11649/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Аляб`єва І.Г.,

при секретарі судового засідання Козирєвій О.О.,

за участі:

представника Донецького зонального відділу військової служби правопорядку Богданова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Донецького зонального відділу військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, юридична адреса: 87548, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Громової, будинок 67) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Донецького зонального відділу військової служби правопорядку в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки при звільнені з 01.07.2020 по день фактичної виплати грошової компенсації вартості речового майна (14.09.2020);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільнені з 01.07.2020 по день фактичної виплати 14.09.2020 шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні з військової служби йому в повному обсязі не виплачено грошове забезпечення, а саме грошову компенсацію за недотримане речове майно. На думку позивача, такі дії відповідача є протиправними. Позивач також вказав про необхідність стягнення з відповідача розміру середнього заробітку за час невиплати грошової компенсації речового забезпечення, оскільки непроведення з вини власника або уповноваженого органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою відповідальності, передбаченої нормами Кодексу законів про працю.

Ухвалою суду від 15.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.01.2021.

Ухвалою суду від 12.01.2021 залучено ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до участі у справі № 200/11649/20-а в якості другого відповідача. Розгляд справи відкладено на 02.02.2021.

Ухвалою суду від 02.02.2021 продовжено на тридцять днів строк проведення підготовчого провадження у справі.Підготовче засідання по справі № 200/11649/20-а відкладено на 16.02.2021.

Ухвалою суду від 16.02.2021 допущено заміну відповідача Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України () його правонаступником Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (, юридична адреса: 87548, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Громової, будинок 67).

Ухвалою суду від 16.02.2021 закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 02.03.2021.

02.03.2021 розгляд справи відкладено на 16.03.2021.

Донецький зональний відділ військової служби правопорядку на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, направив до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю за безпідставністю. Заперечуючи проти позову стверджує, що в розумінні вимог ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошова компенсація вартості за неотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, тобто не є складовою винагороди за виконану роботу (службу), тому вважає, що у даному випадку відсутні підстави виплатити середній заробіток за час затримки повного розрахунку.

Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надав відзив на позовну заяву в якому заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що позивач отримував грошове забезпечення в Донецькому зональному відділі військової служби правопорядку та жодного відношення Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки к виплатам грошового забезпечення не має.

До судового засідання позивач та представник Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивачем надіслано заяву про розгляд справи без його участі.

До судового засідання з`явився представник ІНФОРМАЦІЯ_2 , який заперечує проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджено ІD 003687003, місце реєстрації: АДРЕСА_1 . (а.с.5-6).

ОСОБА_1 у період з 01.07.2018 по 01.07.2020 проходив військову службу в Донецькому зональному відділі військової служби правопорядку.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.07.2020 №129 звільнено старшого прапорщика ОСОБА_1 .. В тому ж наказі зазначено: «направити документи встановленим порядком до ІНФОРМАЦІЯ_3 для виплати компенсації за неотримане речове майно в сумі 36528,18 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (довідка-розрахунок Донецького ОМВК №18 від 01.07.2020). (а.с.10).

Грошову компенсацію вартості речового майна позивачу виплачено 14.09.2020 у розмірі 35980,25 грн.

29.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до Донецького зонального відділу військової служби правопорядку з заявою про нарахування та виплату середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, а саме з 01.07.2020 по 14.09.2020.

Листом Донецького зонального відділу військової служби правопорядку від 08.10.2020 №5066/ФЕС позивачу відмовлено у виплаті, оскільки на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України, питання оплати військовослужбовців врегульовано спеціальним законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Законом України №2011-ХІІ від 20.12.1991 «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (далі - Закон), Порядком виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за не отримане майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 (далі - Порядок №178).

Відповідно до ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.16р. № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Відповідно до п. 4 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 240 Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Відповідно до п. 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З аналізу викладеного вбачається, що при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

Під час розгляду справи судом встановлено, що наказом №129 від 01.07.2020 визначено позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно у сумі 36528,18 грн., але зазначена сума не була виплачена позивачу при його звільнені.(а.с. 10).

При цьому, письмової згоди на такі дії позивач не давав, що не спростовується відповідачем.

Як встановлено судом, вказана сума була відшкодована відповідачем позивачу 14.09.2020.

Враховуючи, що відповідач виплатив позивачу грошову компенсацію у сумі 35980,25 грн. лише 14.09.2020, а не в день звільнення з військової служби 01.07.2020, суд дійшов висновку, що відповідачем було допущено в даному випадку протиправну бездіяльність, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. (а.с. 12).

Відповідно до приписів ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм ст. ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Збройних Силах України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Системний аналіз спеціального законодавства, положень КЗпП України та з врахуванням правової позиції Верховного Суду, свідчить про помилковість доводів відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України, тому судом такі до уваги не беруться.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується виключення позивача зі списків особового складу військової частини 01.07.2020 та проведення остаточного розрахунку з ним лише 14.09.2020, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України в частині строків виплати позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Тому, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 зазначеного Порядку).

Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст.117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у зазначеному судовому рішенні вказала, що відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, і вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати такі критерії:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Згідно з ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №161/12771/15-ц).

Враховуючи, що здійснення спірного розрахунку пов`язане із необхідністю замовлення коштів та враховуючи, що при звільненні усі інші виплати здійснені вчасно, суд вважає, що наявні підстави для пропорційного зменшення суми середньомісячного заробітку, яку належить присудити позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку, а саме у розмірі 10 000,00 грн.

Доводи Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо того, що відповідний рапорт надійшов до них запізно не приймається до уваги, оскільки про необхідність виплати відповідач знав, про що свідчить його ж довідка про вартість речового майна від 03.07.2019.

Щодо особи, з якої належить стягнути середній заробіток за час затримки при звільнені суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пунктом 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Так, як речової служби у військовій службі правопорядку Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку немає, довідка та виплата здійснена Донецьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

У поясненнях Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки зазначає, що є фінансовим органом та здійснював розрахунок з позивачем.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Згідно положень частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та змінити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки при звільнені з 01.07.2020 по день фактичної виплати грошової компенсації вартості речового майна (14.09.2020) тат стягнення з Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, юридична адреса: 87548, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Громової, будинок 67) на користь позивача середній заробіток за час затримки при звільненні у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Донецького зонального відділу військової служби правопорядку (місцезнаходження: 84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Маяковського, б. 10, ), Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, юридична адреса: 87548, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Громової, будинок 67) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, юридична адреса: 87548, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Громової, будинок 67) щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки при звільнені з 01.07.2020 по день фактичної виплати грошової компенсації вартості речового майна (14.09.2020).

Стягнути з Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, юридична адреса: 87548, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Громової, будинок 67) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 01.07.2020 по 14.09.2020 у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 березня 2021 року.

Повний текст рішення виготовлено і підписано 18 березня 2021 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв