Справа № 480/543/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 р.Справа № 480/543/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дій та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

27.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним ненарахування пенсії згідно ст. 54 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ) по довідці-розшифровці від 1991 року, яку ніхто не скасував і не може скасувати згідно з законодавством України;

- донарахувати пенсію за травень, червень 2019 року в сумі 6.221,51 грн, а не 3.817,35грн, та сплатити йому визначену суму відповідно до довідки, з врахуванням отриманих коштів;

- стягнути з відповідача завдану йому неправомірними діями моральну шкоду, підрив здоров`я, додаткових клопотів та порушення законодавства стосовно нього, передбаченого ст.ст. 127, 364 Кримінального кодексу України (далі КК України), ст.ст. 3, 21, 22 Конституції України в сумі 50.000,00 грн.

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що відповідачем прийняте протизаконне, безпідставне рішення про зменшення розміру пенсійного забезпечення, що привело до порушення його прав на гідне матеріальне забезпечення відповідно до його внеску у ліквідацію наслідків на ЧАЕС. Неврахування відомостей, які містяться в довідці-розшифровці від 31.05.1991 року при нарахуванні йому пенсії, привело до протизаконного зменшення її розміру. Вважає, що вказана довідка відповідає всім вимогам законодавства і є беззаперечною підставою для нарахування і виплати пенсії.

Щодо відшкодування моральної шкоди позивач зазначив, що додаткові клопоти при зверненні до Комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках при Сумській обласній державній адміністрації та збирання різних довідок вплинуло на здоров`я позивача у зв`язку з переживанням через зниження розміру його пенсії, що є дискримінацією та порушенням законодавства стосовно нього, передбаченого ст.ст. 127, 364 КК України, ст.ст. 3, 21,22 Конституції України, тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду в сумі 50.000,00 грн.

У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначає, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 29.04.1991 року та отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків згідно ст.54 Закону № 796-ХІІ. Розмір пенсії був обрахований згідно довідки від 31.05.1991 року б/н, яка видана Шосткинською автобазою про заробітну плату в зоні відчуження.

За результатами перевірки пенсійної справи ОСОБА_1 листом від 04.04.2019 року № 3081/02.1-04 було встановлено, що під час впровадження Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 (далі Порядок № 1210), довідка Шосткинської автобази від 31.05.1991 року б/н про заробітну плату в зоні відчуження не відповідає вимогам законодавства, у зв`язку з чим пенсійну справу приведено у відповідність розпорядженням від 16.04.2019 року. З 01.05.2019 року пенсію призначено у мінімальному розмірі згідно ст. 54 Закону № 796-ХІІ, що становить 3.817,35 грн.

Також відповідач наголосив, що у разі, коли підприємство, установу, організацію ліквідовано без визначення правонаступника, за поданням райдержадміністрацій письмові заяви громадян України з числа осіб з інвалідністю внаслідок каліцтва або захворювання внаслідок аварії на ЧАЕС про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, розглядають регіональні комісії, що діють при обласних державних адміністраціях, у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2012 року № 886.

Під час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, позивач перебував у трудових відносинах з Шосткинською автобазою Сумського виробничого автотранспортного об`єднання, яке з 03.11.2006 року ліквідоване без визначення правонаступника.

Розпорядженням від 01.07.2019 року позивачу перераховано пенсію, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, та розмір пенсії склав 9.290,85 грн, що, в свою чергу, свідчить про відсутність порушення прав останнього з боку ГУ ПФУ у Сумській області.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, відповідач, з посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказав, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди має бути з`ясована наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, в даному випадку відсутній склад правопорушення - шкода, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана. Тому відповідач вважає позовну вимогу позивача щодо відшкодування моральної шкоди необґрунтованою.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено часткове, а саме:

- визнано протиправними та скасовано рішення ГУ ПФУ в Сумській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 16.04.2019 року за № 73 та від 29.05.2019 року за № 73;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії, за період з 01.05.2019 року по 30.06.2019 року включно, з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.1991 року, виданої Шосткинською автобазою, з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Судове рішення вмотивоване тим, що позивач не може бути позбавлений свого права на обчислення розміру пенсії з урахуванням довідки Шосткинської автобази Сумського виробничого автотранспортного об`єднання про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.1991 року за спірний період, та нести тягар відповідальності у зв`язку з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути. Зі свого боку, позивач вчинив всі необхідні для призначення пенсії дії та надавав всі документи для врахування їх при обчисленні розміру пенсії, будь-яких зауважень до самої довідки Шосткинської автобази Сумського виробничого автотранспортного об`єднання про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.1991 року (з приводу розбіжностей, підробки тощо) при призначенні, в тому числі і у відповідача (після передачі даних повноважень органам Пенсійного фонду) не було, таких доказів не надано. Відповідачем своїми рішеннями від 16.04.2019 за №73 та від 29.05.2019 за №73 про перерахунок пенсії було порушено принцип юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права.

Щодо вимоги про стягнення з ГУ ПФУ у Сумській області завданої неправомірними діями посадових осіб відповідача моральної шкоди, суд зазначив про відсутність доказів, які б свідчили про завдану йому шкоду, а також відсутністю наведених доводів, з яких він виходив при визначенні розміру цієї шкоди.

Стосовно встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про імовірність ухилення відповідача від виконання даного судового рішення, а позивачем таких доказів не надано, а тому суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 382 КАС України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та застосування судового контролю та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у відповідній частині.

Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у позовній заяві. Окрім того, позивач зазначив, що моральні збитки оцінюються ним кількістю порушених законів та статтей до особи з інвалідністю літнього віку, ліквідатора аварії на ЧАЕС.

Стосовно встановлення судового контролю згідно статті 382 КАС України, позивач звертає увагу на наведені ним невиконання пенсійним органом рішення судів, які, в свою чергу, відповідно до ст. 371 КАС України мають виконуватись негайно.

ГУ ПФУ у Сумській області, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, було подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Аргументи наведені пенсійним органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ГУ ПФУ у Сумській області.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі колегія суддів, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом II групи, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) та йому призначена пенсія по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до Закону № 796-ХІІ з 29.04.1991 року та на момент виникнення спірних правовідносин перебував на обліку у відповідача як отримувач пенсії відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ (т. 1 а.с.3, 10, 183-186, 205-209).

Також встановлено, а відповідачем не заперечується, що розмір пенсії позивачу при призначенні був обрахований з урахуванням довідки Шосткинської автобази Сумського виробничого автотранспортного об`єднання про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.1991 року з розшифровкою (т.1 а.с.13, 159-160, 205-209).

26.03.2018 року ОСОБА_1 звертався до Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків згідно ст. 54 Закону № 796-ХІІ на пенсію Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) (т.1 а.с.56 зворот, 109 зворот), однак листом від 29.03.2018 року (т.1 а.с.57) ОСОБА_1 було повідомлено про недоцільність такого переходу, оскільки розмір виплачуваної пенсії стане меншим, тому пенсія буде виплачуватися у раніше призначеному розмірі, а саме 5.448,97 грн.

Станом, зокрема, на березень та квітень 2019 року позивач отримував пенсію у розмірі 6.221,54 грн, що вбачається з копії рішення відповідача від 06.03.2019 року № 73 про перерахунок пенсії (т.1 а.с.211-212), довідки ГУ ПФУ в Сумській області від 14.11.2019 року № 66 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії з урахуванням індексації ОСОБА_1 (т.1 а.с.26).

У квітні 2019 року за результатами перевірки відповідачем пенсійної справи ОСОБА_1 листом заступника начальника ГУ ПФУ в Сумській області до начальника відділу Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області № 3081/02.1-04 від 04.04.2019 року було зазначено, що під час впровадження Порядку № 1210, не було проведена робота по приведенню довідки Шосткинської автобази від 31.05.1991 року б/н про заробітну плату у відповідність з вимогами законодавства, заявнику не запропоновано звернутись за отриманням довідки про заробітну плату за роботу у зоні відчуження до Комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках. У зв`язку з відсутністю довідки про заробітну плату за дні роботи у зоні відчуження пенсія відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ має бути призначена у мінімальному розмірі. Також вказаним листом було рекомендовано терміново запросити ОСОБА_1 для переведення його на пенсію за Законом № 1058-IV та запропонувати йому звернутись до Комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках при Сумській обласній державній адміністрації (т. 1 а.с.97 зворот, 204).

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 16.04.2019 року за № 73 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії та визначено її розмір у сумі 3.817,35 грн, при цьому, у виді перерахунку зазначено «макетна обробка» (т.1 а.с.98 зворот, 213-214).

Шосткинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області листом від 22.04.2019 року № 5027/03-пс повідомило позивача про те, що довідка Шосткинської автобази Сумського виробничого автотранспортного об`єднання про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.1991 року не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим пенсійну справу приведено у відповідність розпорядженням від 16.04.2019 року. З 01.05.2019 року пенсію призначено у мінімальному розмірі згідно ст. 54 Закону № 796-ХІІ, що становить 3.817,35 грн.

Додатково було повідомлено, що управлінням направлено запит до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України для отримання архівних документів про участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, при надходженні відповіді якого позивач матиме змогу звернутись до Комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках при Сумській обласній державній адміністрації (т.1 а.с.11-а, 97 зворот).

29.05.2019 року рішенням ГУ ПФУ в Сумській області за № 73 ОСОБА_1 проведено ще один перерахунок пенсії з 01.06.2019 року за видом перерахунку «у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 01.06.2019 року» та також визначено її розмір у сумі 3.817,35грн. (т.1 а.с.215-216).

Позивач, не погоджуючись із зменшенням розміру пенсії з 01.05.2019 року, звертався до ГУ ПФУ в Сумській області із заявами щодо підстав її зменшення, на які відповідач листами від 23.04.2019 року та від 30.05.2019 року (т.1 а.с.24, 25) повідомив ОСОБА_1 про те, що довідка Шосткинської автобази Сумського виробничого автотранспортного об`єднання про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.1991 року не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим пенсійну справу приведено у відповідність. З 01.05.2019 року пенсію призначено у мінімальному розмірі згідно п. 12 Порядку № 1210, що становить 3.817,35 грн.

Також позивача було повідомлено про те, що у разі, коли підприємство, установу, організацію ліквідовано без визначення правонаступника, за поданням райдержадміністрацій письмові заяви громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання внаслідок аварії на ЧАЕС про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, розглядають регіональні комісії, що діють при обласних державних адміністраціях, у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2012 року № 886. У зв`язку з чим ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до Комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках при Сумській обласній державній адміністрації для отримання довідки про заробітну плату за роботу у зоні відчуження.

Як вбачається з довідки ГУ ПФУ в Сумській області від 14.11.2019 року № 66 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії з урахуванням індексації ОСОБА_1 (т.1 а.с.26) та протоколу від 29.06.2019 року, позивачу з 01.07.2019 року відповідачем самостійно здійснено перерахунок пенсії, відповідно до якого з 01.07.2019 року розмір пенсії позивача склав 8.211грн, а згідно протоколу від 01.07.2019 року 9.290,85 грн (т.1 а.с.74, 75).

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, є Закон № 796-ХІІ , ст. 1 якого передбачено, що цей Законспрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 47 Закону № 796-ХІІ (у редакції чинній на час призначення позивачу пенсії (29.04.1991 року)) було передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до ст. 52 Закону № 796-ХІІ, в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, а також пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи призначаються в розмірі відшкодування фактичних збитків, але не нижче розмірів, передбачених Законом СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР». В свою чергу відповідно до ст. 99 вказаного Закону (Закон СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР») відділи соціального забезпечення (до повноважень яких відносилось питання призначення пенсії) зобов`язані давати роз`яснення і довідки з питань призначення пенсій, а також сприяти заявникові в одержанні необхідних документів. Відділи соціального забезпечення мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Колегією суддів встановлено, що пенсія позивачу була призначена в розмірі відшкодування фактичних збитків з урахуванням довідки, виданої 31.05.1991 Шосткинською автобазою (т.1 а.с.160). Будь-яких зауважень щодо форми виданої довідки, неповноти даних тощо, у органу, що призначав пенсію не було.

Таких зауважень не мав і орган Пенсійного фонду здійснюючи призначення, перерахунок та виплати пенсії позивачу протягом майже 20 років, до квітня 2019 року (т.1 а.с.86-150).

При цьому, станом на момент виникнення спірних правовідносин позивач перебував та перебуває у відповідача як отримувач пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків згідно ст. 54 Закону №796-ХІІ, відповідно до якої пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Частиною 3 ст. 54 Закону №796-ХІІ визначено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яким визначено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Посилаючись на вказану постанову, представник відповідача стверджує, що довідка від 31.05.1991 року не відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак, були підстави для здійснення перерахунку в бік зменшення. Разом з тим, суд відмічає, що таких підстав, які зазначені у рішенні від 16.04.2019 «макетна обробка» не передбачено чинним законодавством для перерахунку пенсії зазначеним категорії осіб, до яких відноситься позивач. Більш того, як вже зазначалось вище, пенсія позивачу була призначена ще в 1991 році (тобто задовго до прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210), з урахуванням довідки Шосткинської автобази Сумського виробничого автотранспортного об`єднання про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.1991 року з розшифровкою (т.1 а.с.159-160, 208 зворот-209, 13) та як встановлено в судовому засіданні, в т.ч. при огляді пенсійної справи, наступне не заперечувалось і представником відповідача, при призначенні ОСОБА_1 з 29.04.1991 року пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків будь-яких запитів відділом соціального забезпечення (органом, що здійснював призначення пенсії позивачу) не здійснювалося та будь-яких сумнівів у достовірності чи обґрунтованості поданої позивачем довідки Шосткинської автобази Сумського виробничого автотранспортного об`єднання про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.1991 року, ні у відділу соціального забезпечення, ні в органу Пенсійного фонду протягом майже 30 років не виникало.

При цьому, колегія суддів зауважує, що, в даному випадку, позивач не може бути позбавлений свого права на обчислення розміру пенсії з урахуванням довідки Шосткинської автобази Сумського виробничого автотранспортного об`єднання про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.1991 за спірний період, та нести тягар відповідальності у зв`язку з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути. Зі свого боку, позивач вчинив всі необхідні для призначення пенсії дії та надавав всі документи для врахування їх при обчисленні розміру пенсії, будь-яких зауважень до самої довідки Шосткинської автобази Сумського виробничого автотранспортного об`єднання про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.1991 року (з приводу розбіжностей, підробки тощо) при призначенні, в тому числі і у відповідача (після передачі даних повноважень органам Пенсійного фонду) не було, таких доказів не надано.

Таким чином, здійснюючи перерахунок пенсії позивачу рішеннями від 16.04.2019 року за № 73 та від 29.05.2019 року за № 73 в такий спосіб, що призвело до зменшення в травні та червні 2019 року розміру пенсії, призначеної ще в 1991 році, орган Пенсійного фонду як орган державної влади був непослідовним в частині обрахунку позивачу розміру пенсії, спочатку приймаючи для визначення розміру пенсії (та виплаті тривалий час) дані, зазначені у довідці Шосткинської автобази Сумського виробничого автотранспортного об`єднання про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.1991, а потім, через 28 років після призначення пенсії ОСОБА_1 своїми рішеннями про перерахунок пенсії зменшуючи такий розмір у травні та червні 2019 року.

При вирішені цього спору, суд, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Конституційного Суду України, відповідно до якої, верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 02.11.2004 року № 15-рп/2004).

Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 року № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3 мотивувальної частини).

У Доповіді «Верховенство права», яка схвалена Європейською Комісією «За демократію через право» (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26 березня 2011 року), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «законних очікувань») (пункт 48).

З огляду на викладене, можна зробити висновок про те, що виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, позивач з моменту призначення позивачу пенсії у розмірі, який обраховувався, в т.ч. на підставі довідки Шосткинської автобази Сумського виробничого автотранспортного об`єднання про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.199 року1, та здійснення її виплати протягом тривалого часу, зокрема, з 29.04.1991, обґрунтовано розраховував на те, що і в подальшому буде отримувати виплати пенсії, призначену йому відповідно до Закону № 796-ХІІ, без її зменшення.

Однак, відповідачем своїми рішеннями від 16.04.2019 року за № 73 та від 29.05.2019 року за № 73 про перерахунок пенсії було порушено принцип юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права.

За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для зменшення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідач, здійснюючи своїми рішеннями від 16.04.2019 року за № 73 та від 29.05.2019 року за № 73 перерахунок пенсії, що фактично призвело до зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за період з 01.05.2019 року по 30.06.2019 року включно, не дотримався вимог чинного законодавства України, такі рішення не можуть відповідати приписам ч. 2 ст. КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання протиправними та скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 16.04.2019 року за № 73 та від 29.05.2019 року за № 73 та зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної йому пенсії за період з 01.05.2019 року по 30.06.2019 року включно, з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження від 31.05.1991, виданої Шосткинською автобазою, з урахуванням проведених виплат.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача завданої неправомірними діями посадових осіб відповідача моральної шкоди, яка виразилася у підриві здоров`я, додаткових клопотів та порушенні законодавства, передбаченого ст.ст. 127, 364 КК України, ст.ст. 3, 21, 22 Конституції України в сумі 50.000,00 грн, колегія суддів зазначає, що оцінка рівня моральної шкоди залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з Практичною інструкцією, сформульованою Головою ЄСПЛ, відповідно до Правила 32 Регламенту 28.03.2007 року, Суд надає компенсацію тільки в разі дотримання одночасно двох умов. Судом зроблено висновок про порушення Високою Договірною Стороною Європейської конвенції, національне право Високої Договірної Сторони не дає змоги повністю усунути наслідки цього порушення.

У справі «Тімотієвич Д. проти України» (Заява № 63158/00, рішення від 08.11.2005 року) ЄСПЛ зазначив, що застосування і тлумачення внутрішнього законодавства належить виключно до компетенції внутрішніх судових органів і в рамках ст. 19 Конвенції, його єдиним обов`язком є забезпечення дотримання зобов`язань Договірних Держав у рамках Конвенції.

Під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов`язковому з`ясуванню підлягає встановлення факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

При цьому, оцінка рівня моральної шкоди залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторність, фізичні або психологічні наслідки.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що додаткові клопоти при зверненні до Комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках при Сумській обласній державній адміністрації та збирання різних довідок вплинуло на здоров`я позивача у зв`язку з переживанням через зниження розміру його пенсії, що є дискримінацією та порушенням законодавства стосовно нього, передбаченого ст.ст. 127, 364 КК України, ст.ст. 3, 21,22 Конституції України.

Разом з тим, посилання позивача на вчинення дій посадовим особами ГУ ПФУ в Сумській області, за які передбачено кримінальна відповідальність як на дії, які завдали моральної шкоди, суд не приймає до уваги, оскільки предметом позову у даній справі є зменшення відповідачем розміру пенсії позивачу під час здійснення перерахунку на підставі рішень, які визнані судом протиправними. При цьому питання притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Посилання позивача на ті обставини, що протиправні дії відповідача завдали йому моральної шкоди шляхом клопотів при збирання різних довідок при зменшенні пенсії за два місяці, на переконання суду, не може бути належним обґрунтуванням завдання моральної шкоди, оскільки більшість документів, поданих позивачем, є копіями із самої пенсії справи позивача, або ж листами відповідача. Право на звернення до суду позивачем реалізовується на власний розсуд і дана обставина не є підставою для визнання факту наявності моральної шкоди.

Колегія суддів не приймає до уваги виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за 2019 рік, як доказ погіршення здоров`я, оскільки вказаним висновком підтверджено курси амбулаторного лікування позивача у періоди з 13.02.2019 року по 23.02.2019 року, з 25.03.2019 року по 31.03.2019 року (тобто, ще до порушення його прав відповідачем шляхом зменшення розміру пенсії за травень-червень 2019 року), а також з 26.03.2019 року ЛОР, що, на переконання суду не може підтвердити факт наявності у позивача завдання моральної шкоди. При цьому, стаціонарне лікування позивача у терапевтичному відділенні здійснювалося у період з 20.09.2019 року по 07.10.2019 року, та санаторне лікування, на переконання суду, також не може підтвердити факт того, що вказане лікування викликане саме завданням відповідачем моральної шкоди, оскільки з самої виписки вбачається, що позивач хворіє тривало.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог адміністративного позову ОСОБА_1 в означеній частині, колегія суддів зазначає про незначний період порушення прав позивача, саме травень, червень 2019 року, коли пенсія позивачу виплачувалася у розмірі 3.817,35 грн. замість 6.221,54 грн. З 01.07.2919 року позивач отримує пенсію, обчислену відповідно до умов ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, у розмірі 9.290,85 грн, відтак застосування при обчисленні пенсії позивача ОСОБА_1 довідки про заробітну плату в зоні відчуження б/н, видану позивачу 31.05.1991 року Шосткінською автобазою, призведе до зниження розміру пенсії з 9.290,85 грн до 6.221,54 грн, тобто до розміру тієї пенсії, що нараховувалася і виплачувалася пенсійним органом (з урахуванням необхідності виконання судового рішення) до 01.07.2019 року.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при застосуванні положень щодо порядку обчислення розміру пенсії позивача, встановлених ч. 3 ст. ст. 59 Закону № 796-ХІІ, п. 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», інформація, що мається в довідці про заробітну плату в зоні відчуження б/н, видану позивачу 31.05.1991 року Шосткінською автобазою, до уваги не приймається.

Окрім того, заявляючи вимоги про стягнення 50.000,00 грн позивачем не доведено, що моральна шкода була завдана саме у такому розмірі, тим більше за тих обставин, що сума донарахування пенсії за травень, червень 2019 року є сумою незначної різниці, у співмірності заявленої суми моральної шкоди.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень. При цьому, це є правом, а не обов`язком суду, який при вирішенні даного питання враховує, в тому числі наявність належних та допустимих доказів, які б свідчили про можливість ухилення відповідача від виконання прийнятого судового рішення.

Надана заява ГУ ПФУ в Сумській області про роз`яснення постанови Другого апеляційного адміністративного суду (т.1 а.с.218-219) свідчить не про ухилення від виконання рішення, а навпаки, про вживання відповідачем дій щодо виконання рішення суду. Інші листи ГУ ПФУ в Сумській області (т.1 а.с.51, 217-218) щодо стану виконання рішень судів в інших справ, а також посилання на наявні у позивача виконавчі листи, колегія суддів також не приймає до уваги, враховуючи наступне.

Завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Позивачем не надано доказів того, що він звертався з отриманими виконавчими листами до виконавчої служби щодо примусового виконання рішень судів у справах № 2а-611/10, 2-а-2160/2011, а відтак, вказане не може бути розцінено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або, що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст. 382 КАС України, оскільки позивачем судам першої та апеляційної інстанції не надано доказів того, що відповідачі в подальшому будуть ухилятися від виконання судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАСУ України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова

Постанова у повному обсязі складена і підписана 12 березня 2021 року.