Справа № 140/10357/20
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/10357/20 пров. № А/857/1050/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Обрізка І. М.;

за участю секретаря судового засідання Гром І. І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі № 140/10357/20 (головуючий суддя Волдінер Ф. А., м. Луцьк, повне судове рішення складено 23 листопада 2020 року) за позовом фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, адвоката Поперецького Олега Володимировича до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2020 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, адвоката Поперецького Олега Володимировича до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Волинській області щодо неповернення фізичній особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, адвокату ОСОБА_1 помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2020 року в сумі 31 371,56 грн та зобов`язання Головне управління ДПС у Волинській області підготувати висновок та вчинити інші необхідні дії, визначені Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів від 16.01.2016 за № 6, щодо повернення фізичній особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, адвокату ОСОБА_1 помилково сплаченого у 2018-2019 роках єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2020 рокув сумі 31 371,56 грн. (з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що ОСОБА_1 з моменту отримання Свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю до теперішнього часу є найманим працівником та перебуває в трудових відносинах з різними суб`єктами господарювання, зокрема з 01 березня 2013 року з АТ Ощадбанк, тому обов`язок сплати у нього відсутній, а відповідачем неправомірно відмовлено у поверненні помилково сплачених позивачем коштів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Волинській області щодо неповернення фізичній особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, адвокату ОСОБА_1 помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.03.2020 в сумі 31 371,56 грн. Зобов`язано Головне управління ДПС у Волинській області підготувати висновок та вчинити інші необхідні дії, визначені Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів від 16.01.2016 за № 6, щодо повернення фізичній особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, адвокату ОСОБА_1 помилково сплаченого у 2018-2019 роках єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.03.2020 в сумі 31 371,56 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем Головним управлінням ДПС у Волинській області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що оскільки кошти в сумі 29293,55 грн були враховані в сплату згідно самостійно поданих звітів за 2017-2019 роки, а переплата в сумі 2078,12 грн, яка обліковується станом на 02 липня 2020 року в інтегрованій картці по єдиному внеску вважається як сплата за І квартал 2020 року, законодавчих підстав для задоволення вимог щодо повернення коштів немає. При цьому також вказано, що безпосереднє повернення сплаченого єдиного внеску є виключними повноваженнями органів державного казначейства, у свою чергу ГУ ДПС у Волинській області лише уповноважене на подання для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів документів про повернення відповідних сум коштів.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в задоволенні такої та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №549 від 26 липня 2011 року, виданого на підставі рішення Волинської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 05 липня 2011 року №6/116 (а .с 13). Позивач перебуває на обліку у Луцькій об`єднаній ДПІ як платник податків , що підтверджується копією довідки про взяття на облік платника податків від 01 серпня 2011 року №1163 (а. с. 14).

Позивачем сплачувався єдиний соціальний внесок у наступні періоди, що підтверджується такими доказами (а. с. 18-27): платіжне доручення №1 від 18 квітня 2018 року - сплачено суму в розмірі 2 457,18 грн за І квартал 2018 року; платіжне доручення №2 від 18 квітня 2018 року - сплачено суму в розмірі 8 448,00 грн за 2017 рік; платіжне доручення №2 від 17 липня 2018 року - сплачено суму в розмірі 2 457,18 грн за ІІ квартал 2018 року; платіжне доручення №4 від 18 жовтня 2018 року - сплачено суму в розмірі 2 457,18 грн за ІІІ квартал 2018 року; платіжне доручення №3 від 17 січня 2019 року - сплачено суму в розмірі 2 457,18 грн за IV квартал 2018 року; платіжне доручення №4 від 09 квітня 2019 року - сплачено суму в розмірі 2 754,18 грн за І квартал 2019 року; платіжне доручення №5 від 26 червня 2019 року - сплачено суму в розмірі 2 754,18 грн за ІІ квартал 2019 року; платіжне доручення №8 від 17 жовтня 2019 року - сплачено суму в розмірі 2 754,18 грн за ІІІ квартал 2019 року; платіжне доручення №1 від 13 січня 2020 року - сплачено суму в розмірі 2 754,18 грн. за IV квартал 2019 року; платіжне доручення №1 від 16 квітня 2020 року - сплачено суму в розмірі 2 078,12 грн за І квартал 2020 року.

18 червня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково перерахованих коштів (а. с. 15). 24 червня 2020 року ОСОБА_1 в доповнення до вищевказаної заяви, направив заяву оформлену згідно додатку №1 до Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів №6 від 16 січня 2016 року.

Листом від 02 липня 2020 року №5849/ФОП/03-20-55-33 ГУ ДПС у Волинській області повідомило позивача про те, що частиною першою статті 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску зокрема є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності та вказано, що кошти в сумі 29 293,44 грн були враховані в сплату згідно самостійно поданих звітів за 2017-2019 роки, відповідно підстав для задоволення вимог, викладених у заяві щодо повернення коштів не має законодавчих підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом та вбачається з довідки до акту огляду МСЕК Серії 12ААБ №192229, позивач з 2015 року є особою з інвалідністю 3 групи, а отже має право на отримання пенсії по інвалідності, а отже звільнений від сплати за себе єдиного внеску.

Згідно підпунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464 та підпункту 4 пункту 1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-5, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Поряд із цим, приписами частини четвертої статті 4 Закону №2464 визначено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висловленою у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №814/779/17, провадження №11-1379апп18.

При цьому, згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Аналіз наведених норм свідчить, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був зроблений Верховним Судом в постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 та в подальшому підтриманий, зокрема в постанові від 04 грудня 2019 року в адміністративній справі №440/2149/19.

Враховуючи, що ОСОБА_1 з 01 березня 2013 року по теперішній час є найманим працівником та перебуває у трудових відносинах з АТ Ощадбанк, у цей період роботодавець сплачував за нього єдиний внесок у розмірі, визначеному Законом №2464-VI, що не заперечується відповідачем, а відтак відбувалася подвійна сплата єдиного соціального внеску.

Доказів отримання позивачем у вказаний період доходів від провадження адвокатської діяльності податковий орган не надав. Наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує таке право, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від цієї діяльності доходу.

Щодо твердження відповідача про те, що всі платники єдиного внеску, у разі якщо ними не отримано доходу (прибутку) від їх діяльності, наділені правом на списання сум недоїмки, нарахованих за період з 01 січня 2017 року по 03 лютого 2020 року, незалежно від наявності судових рішень, якими попередньо визнавалися б протиправними відповідні дії, рішення чи бездіяльність контролюючого органу щодо нарахування єдиного внеску за відповідний період, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, обчислена податковим органом у випадках, передбачених Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що помилково сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань.

З поданих відповідачем копій інтегрованих карток не вбачається наявності у позивача існування недоїмки по сплаті ЄСВ, а також не нараховано штрафів та пені за несвоєчасну сплату ЄСВ.

Відтак, суд дійшов висновку, що єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 30 березня 2020 року в сумі 31 371,56 грн є таким, що помилково (надмірно) сплачений.

Процедура зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску визначена Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 16 січня 2016 року №6 (далі - Порядок №6).

Відповідно до підпункту 1 пункту 5 Порядку №6 повернення Коштів здійснюється у випадках: надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719.

Згідно з пунктом 6 Порядку №6 повернення Коштів здійснюється на підставі заяви Платника про таке повернення.

З огляду на пункт 7 Порядку №6 у разі надходження Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації Заяви проводить перевірку наданої Платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках: невідповідність Заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; недостовірність викладеної у Заяві Платника інформації; подання Заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявність у Платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

У разі відмови в задоволенні Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 Платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

У разі задоволення Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає Заяву з відміткою про підтвердження повернення Коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності.

Пунктом 8 Порядку №6 визначено, що на підставі Висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення Коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення.

Управління (відділення) Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує Кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок Платника, зазначений у Заяві, відкритий у банку або органі Казначейства.

Отже, повернення помилково сплачених коштів єдиного соціального внеску здійснюється за результатами розгляду заяви платника. При цьому така заява повинна бути розглянута у відповідності до пункту 7 Порядку №6.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, заява ОСОБА_1 від 24 червня 2020 року про повернення помилково сплачених сум єдиного внеску, не розглянута відповідачем відповідно до вимог пункту 7 Порядку №6, оскільки в листі №5849/ФОП/03-20-55-33 від 02 липня 2020 року не зазначено про залишення без задоволення заяви позивача, як це передбачено пунктом 7 Порядку №6 із наведенням при цьому конкретних підстав для відмови, передбачених у зазначеному пункті Порядку.

Таким чином, лист Головного управління ДПС у Волинській області №5849/ФОП/03-20-55-33 від 02 липня 2020 року і по своїй назві Про надання інформації, і по своєму змісту не відповідає вимогам пункту 7 Порядку №6.

Зважаючи на те, що відповідачем не розглянуто заяву позивача про повернення помилково сплаченого єдиного соціального внеску у відповідності до норм Порядку №6, з метою захисту прав позивача у даних відносинах, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Для прийняття рішення про повернення помилково сплачених сум єдиного внеску виконано всі умови, прийняття такого рішення не відноситься до дискреційних повноважень відповідача, оскільки вичерпний перелік підстав для відмови у поверненні коштів визначений законом. Таким чином, з метою ефективного захисту порушених прав позивача судом першої інстанції вірно зобов`язано відповідача сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення ОСОБА_1 єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з 01 липня 2017 року по 31 березня 2020 року в розмірі 31371,56 грн.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі № 140/10357/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 15 березня 2021 року.