Справа № 600/116/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/116/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки),

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 22 жовтня 2020 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 22 жовтня 2020 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 22 жовтня 2020 року.

В обґрунтування позову позивач, враховуючи надані в судовому засіданні пояснення, посилався на те, що відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку, за результатами якої було складено акт перевірки від 28 вересня 2020 року №113/24-13-07-06/ НОМЕР_1 , на підставі якого винесені оскаржувані рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки). В ході проведення вказаної перевірки при визначенні суми чистого доходу позивача відповідачем враховано лише загальний оподатковуваний дохід, а витрати, безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, за 2017-2018 роки за даними акту перевірки визначені як такі, що дорівнюють нулю. Вказував, що відповідачем безпідставно до суми витрат не включено суми сплачених зборів (єдиного соціального внеску від заробітної плати найманих працівників на суму 9755,78 грн та від підприємницької діяльності на суму 12543,30 грн) та платежів (плата за придбання ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами - 12500,00 грн). При цьому дані платежі відображені в облікових картках позивача, квитанції про сплату за придбання ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами зберігаються в ГУ ДПС у Чернівецькій області та додавались при поданні заяв на оформлення ліцензій та при їх продовженні на черговий квартал. Також, на думку позивача, відповідачем безпідставно не врахована сума нарахованої заробітної плати найманих працівників, які відображені у відповідних поданих до податкового органу місячних звітах та податкового розрахунку за формою 1-ДФ та складають 44344,47 грн. Позивач вказував, що при здійсненні ним підприємницької діяльності він поніс і інші витрати, пов`язані з одержанням доходу, такі як витрати на придбання алкогольних напоїв (по ТОВ "РОМА" на суму 33725,44 грн) та тютюнових виробів (по ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" на суму 300466,21 грн), які позивач реалізовував, витрати на придбання та сервісне обслуговування реєстратора розрахункових операцій тощо. Позивач вважає, що винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 18 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; встановлено строки для подання до суду заяв по суті справи.

Не погоджуючись з адміністративним позовом, відповідач подав до суду відзив, в якому зазначав про встановлення в ході проведення перевірки того, що позивачем не було зареєстровано книги обліку доходів і витрат у контролюючому органі і така не була представлена для перевірки. Також під час перевірки ОСОБА_1 не надано первинних документів. Разом з цим, усупереч вимогам підпунктів 177.4.5 пунктів 177.4 статті 177 Податкового кодексу України позивачем завищено витрати на 139607,00 грн, в порушення пунктів 177.1, 177.2, 177.4, статті 177 Податкового кодексу України занижено чистий оподаткований дохід на 214 192,78 грн. Таким чином, за період з 04 січня 2017 року по 25 травня 2018 року ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 38554,70 грн, не утримано та не сплачено військовий збір в сумі 3212,90 грн. Крім цього, перевіркою встановлено, що всупереч абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI позивачем занижено єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) всього 38319,11 грн, у тому числі за 2017 рік в сумі 26005,54 грн, за 2018 рік в сумі 12313,57 грн. З огляду на викладене, відповідач вважає безпідставними доводи позивача, а оскаржувані рішення - законними. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач вказав про безпідставність доводів позивача, наголошуючи на тому, що на момент проведення перевірки позивач не мав можливості надати документи, що підтверджують понесені ним витрати, пов`язані з господарською діяльністю. Однак, про частину витрат, які позивач поніс (щонайменше 79142,55 грн), було відомо відповідачу й такі безпідставно не були враховані при проведенні перевірки. Наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач подав до суду заперечення, в яких вказав, що наведені позивачем доводи жодним чином не спростовують висновків перевірки.

В судовому засіданні представники сторін, надавши пояснення щодо спірних правовідносин, подали до суду 09 березня 2021 року заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, за їх відсутності.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні правові підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 15 березня 2021 року заяву представника позивача про відмову від частини позовних вимог задоволено. Прийнято відмову від частини позовних вимог та закрито провадження у цій справі в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 22 жовтня 2020 року.

Таким чином, розгляду підлягають позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 22 жовтня 2020 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 22 жовтня 2020 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 22 жовтня 2020 року.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 08 вересня 2020 року №377 зобов`язано провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з 15 вересня 2020 року тривалістю 5 робочих днів за період з діяльності з 04 січня 2017 року по 25 травня 2018 року з метою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів, з питань обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На виконання зазначеного наказу Головним управління ДПС у Чернівецькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 28 вересня 2020 року №113/24-13-07-06/ НОМЕР_1 , в якому викладені висновки про допущено ОСОБА_1 таких порушень:

- пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, а саме: платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 не представлено для перевірки книгу обліку доходів та витрат, первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством;

- пункту 44.1 статті 44, підпункту 164.1.1, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.1 пункту 177.2, підпунктів 177.4.1, 177.4.2, 177.4.4 пункту 174.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності в сумі 38554,70 грн, у тому числі за період з 04 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року в сумі 25129,26 грн, та за період з 01 січня 2018 року по 25 травня 2018 року в сумі 13425,44 грн;

- пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), з урахуванням змін, внесених Законом №71-III Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28 грудня 2014 року, внаслідок чого донараховано донараховано військовий збір на загальну суму 3212,90 грн, у тому числі за період з 04 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року в сумі 2094,11 грн, та за період з 01 січня 2018 року по 25 травня 2018 року в сумі 1118,79 грн;

- абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано єдиний соціальний внесок в сумі 38319,11 грн, у тому числі за 2017 рік в сумі 26005,54 грн, за період з 01 січня 2018 року по 25 травня 2018 року в сумі 12313,57 грн.

На підставі вказаного акта Головним управління ДПС у Чернівецькій області винесено такі рішення (що є предметом цього спору, враховуючи заяву про відмову від частині позовних вимог):

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 22 жовтня 2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фіз.осіб, що спл. фіз. особами за результатами річного декларування» на 38554,70 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 9638,68 грн;

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 22 жовтня 2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір, що сплач. фізич.особ. за результатами річного декларування» на 3212,90 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 803,23 грн;

- рішення № від 22 жовтня 2020 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 10264,37 грн за порушення абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2464-VІ від 08 липня 2010 року, з урахуванням чого донараховано 38319,11 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім цього, у зв`язку із тим, що станом на 22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 38319,11 грн, Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22 жовтня 2020 року №Ф-.

Не погоджуючись з указаними, позивачем було подано до Державної податкової служби України скаргу, в якій він просив скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, № від 22 жовтня 2020 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 22 жовтня 2020 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 22 жовтня 2020 року.

Також просив призначити нову позапланову перевірку своєї підприємницької діяльності з урахуванням первинних та розрахункових документів, доданих до скарги.

Рішенням Державної податкової служби України від 30 грудня 2020 року №36919/6/99-00-06-02-01-06 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22 жовтня 2020 року №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22 жовтня 2020 року № ГУ ДПС у Чернівецькій області залишено без змін, а скаргу фізичної особи ОСОБА_1 від 06 листопада 2020 року №1/11/20 в частині оскарження вищезазначених виконавчих документів - без задоволення.

За таких обставин позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02 грудня 2010 року (далі - ПК України).

Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

З обставин справи вбачається про проведення відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів, з питань обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 04 січня 2017 року по 25 травня 2018 року. В ході проведення указаної контролюючим органом встановлено не подання позивачем книги обліку доходів і витрат та належних первинних документів на підтвердження понесених витрат. Відповідач дійшов висновку про завищення позивачем витрат на 139607,00 грн, заниження чистого оподаткованого доходу на 214192,78 грн. Таким чином, на думку відповідача, за перевіряємий період позивачем занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 38554,70 грн, не утримано та не сплачено військовий збір в сумі 3212,90 грн, занижено єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) всього 38319,11 грн, у тому числі за 2017 рік в сумі 26005,54 грн, за 2018 рік в сумі 12313,57 грн. У зв`язку з цим винесені оскаржувані у цій справі рішення.

При цьому, як вбачається з акту перевірки та визнавалось відповідачем в ході судового розгляду справи, при визначенні суми чистого доходу позивача враховано було лише загальний оподатковуваний дохід. Витрати, безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, за 2017-2018 роки за даними акту перевірки визначені як такі, що дорівнюють нулю.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Пунктами 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначене статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що за період 2017-2018 років позивачем справлялася плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в сумі 12500,00 грн, а саме: 06 січня 2017 року - 500,00 грн (квитанція №20322881); 06 січня 2017 року - 2000,00 грн (квитанція №20322845); 06 квітня 2017 року - 500,00 грн (квитанція №22310705); 06 квітня 2017 року - 2000,00 грн (квитанція №22310655); 10 липня 2017 року - 500,00 грн (квитанція №24443411); 10 липня 2017 року - 2000,00 грн (квитанція №24443327); 10 жовтня 2017 року - 500,00 грн (квитанція №26762682); 10 жовтня 2017 року - 2000,00 грн (квитанція №26762642); 11 січня 2018 року - 500,00 грн (квитанція №29036967); 11 січня 2018 року - 2000,00 грн (квитанція №29036902).

Указаною інформацією та відповідними квитанціями на час проведення перевірки володів відповідач, що не заперечувалось ним у судовому засіданні та підтверджується листом Головного управління ДПС у Чернівецькій області «Про надання інформації» №1191/6/24-13-12-09 від 18 лютого 2021 року.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що відповідачем при проведенні перевірки позивача усупереч підпункту 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, безпідставно не було включено понесені позивачем за період 2017-2018 років витрати зі плати за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Зазначене, на переконання суду, свідчить про передчасність та помилковість вказаних вище висновків відповідача, зроблених за результатом проведеної перевірки, та, як наслідок, про необґрунтованість та протиправність оскаржуваних позивачем рішень.

Щодо доводів відповідача, наданих в обґрунтування своєї позиції, про не надання позивачем під час проведення перевірки документів на підтвердження понесених ним витрат, зокрема, квитанцій про плату за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, то такі суд оцінює критично, оскільки, як встановлено в ході судового розгляду справи, на час проведення перевірки позивача податковий орган володів інформацією, підтвердженою належними документами про здійснення позивачем витрат за період 2017-2018 років з плати за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Крім цього, матеріалами справи також підтверджується проведення позивачем виплат заробітної плати працівникам та єдиного соціального внеску (ЄСВ) за 2017-2018 роки: відомості виплати заробітної плати працівникам за червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року, грудень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року, березень 2018 року; квитанції про сплату ЄСВ від 18 грудня 2017 року, від 16 січня 2018 року, від 24 січня 2018 року, від 19 лютого 2018 року, від 19 березня 2018 року, від 04 квітня 2018 року, від 01 червня 2018 року.

У ході судового розгляду справи вказані обставини відповідачем не спростовано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем при проведенні перевірки позивача усупереч підпунктів 177.4.2, 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, безпідставно не було включено також понесені позивачем за період 2017-2018 років витрати на оплату праці найманих працівників та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про передчасність та необґрунтованість висновків відповідача щодо завищення позивачем у перевіряємий період витрат саме на суму 139607,00 грн, заниження чистого оподаткованого доходу саме на суму 214192,78 грн, та, як наслідок, про заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб саме на суму 38554,70 грн, не утримання та не сплату військового зборку саме на суму 3212,90 грн, заниження єдиного внеску, який підлягає нарахуванню з оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) 38319,11 грн.

За таких обставин прийняті відповідачем внаслідок проведеної перевірки й оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення №, № від 22 жовтня 2020 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 22 жовтня 2020 року та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 22 жовтня 2020 року є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Перевіряючи оскаржувані позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що при їх прийнятті відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, визначені ПК України, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідач не довів обґрунтованість та законність оскаржуваних рішень.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути на його користь понесені ним судові витрати у розмірі 7270,00 грн.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, відповідно до квитанції від 13 січня 2021 року позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн 00 коп.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, то наявні правові підстави для стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 2270 грн 00 коп.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, які позивач також просив стягнути з відповідача, то суд звертає увагу на те, що відповідно до частин першої-п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі у розмірі 5000,00 грн позивачем надано:

- Договір про надання правничої допомоги від 13 січня 2021 року №1/01/21, укладений між позивачем та адвокатом Станкевичем В.В. і предметом якого є зобов`язання адвоката надавати необхідну правничу допомогу клієнту ( ОСОБА_1 ) у адміністративному судочинстві у спорі із Головним управління ДПС у Чернівецькій області щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 22 жовтня 2020 року №№, , , рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22 жовтня 2020 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22 жовтня 2020 року №Ф-;

- Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги від 13 січня 2021 року №1/01/21, в якому вказано фіксовану суму гонорару (винагороди) за надання Адвокатом правничої допомоги, вказаної в Договору, в розмірі 5000,00 грн;

- Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 13 січня 2021 року серії СЕ №1016797;

- розрахункову квитанцію №1/01/21 від 13 січня 2021 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Станкевичу В.В. гонорару (винагороди) за послуги згідно договору про надання правничої допомоги №1/01/241 від 13 січня 2021 року.

Проаналізувавши вказані документи окремо та у їх сукупності, враховуючи наведені вище норми процесуального права, суд вважає підтвердженою сплату позивачем адвокату коштів у розмірі 5000,00 грн за надання професійної правничої допомоги саме у цій адміністративній справі.

З огляду на викладене, такі підлягають стягненню на користь позивача.

Водночас, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, варто зазначити і те, що згідно з частинами шостою та сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак у ході розгляду цієї справи відповідачем не було подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Ним жодним чином не доведено не співмірності понесених позивачем витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області по відношенню до ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення № від 22 жовтня 2020 року, № від 22 жовтня 2020 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 22 жовтня 2020 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 22 жовтня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2270,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 березня 2021 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ).

Суддя О.П. Лелюк