Справа № 400/4419/20
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 р. № 400/4419/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування вимог від 15.11.2018, від 18.02.2019, від 21.05.2019, від 14.08.2019, від 12.11.2019, від 13.02.2020 № Ф-73528-17,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач, ГУ ДПС) з вимогами:

визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Миколаївській області від 15.11.2018 року №Ф-73528-17 щодо визначення ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в розмірі в розмірі 15 819,54 грн.;

визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Миколаївській області - від 18.02.2019 року №Ф-73528-17 щодо визначення ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в розмірі 18 276,72 грн.;

визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Миколаївській області від 21.05.2019 року №Ф-73528 щодо визначення ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в розмірі 21 030,90 грн.;

визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Миколаївській області від 14.08.2019 року №Ф-73528-17 щодо визначення ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в розмірі 23 785,08 грн.;

визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Миколаївській області від

12.11.2019 року №Ф-73528-17 щодо визначення ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в розмірі 26 539,26 грн.;

визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Миколаївській області від 13.02.2020 року №Ф-73528-17 щодо визначення ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в розмірі 29 293,44 грн.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що працюючи за трудовим договором у ФОП ОСОБА_2 , який своєчасно та відповідно до вимог закону сплачує всі податки, в тому числі й єдиний соціальний внесок, дізнався про наявність постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, складену на виконання вимоги відповідача № Ф-73528-17 від 12.11.2019р. Про наявність оскаржуваних вимоги позивач дізнався лише після звернення адвоката до Головного управління ДПС у Миколаївській області з запитом з метою встановлення обставин справи.

На адресу позивача жодної вимоги, що оскаржується не надходило. Оскаржувані вимоги позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Підприємницьку діяльність позивач фактично припинив у 2009 році та працював за трудовим договором, а запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено лише у вересні 2020 року.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні. В своєму відзиві відповідач зазначає, що оскаржувана вимога про сплату боргу зі сплати єдиного внеску була сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходу і зборів, що відповідає положенням Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та прийнята відповідно до вимог чинного законодавства. Борг позивачу нарахований за 2017 рік та по 2019 рік. Оскільки запис про припинення підприємницької діяльності позивача внесено 09.09.2020р., то саме з цієї дати позивач не повинен платити єдиний соціальний внесок.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою від 08.10.2020р. суд зупинив стягнення у виконавчому провадженні ВП № 62757847, яке провадиться на підставі вимоги Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.11.2019 року № Ф- 73528-17 про сплату боргу (недоїмки), до набрання законної сили судовим рішенням по ній справі.

Ухвалою від 09.10.2020р. суд залишав позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надавав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання ухвали суду від 09.10.2020р. позивач надав 21.10.2020р. докази доплати судового збору.

Ухвалою від 23.10.2020р. суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, матеріали, що містяться у справі, суд встановив таке.

На підставі даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 25.07.2007 року по 09.09.2020 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Відповідно до інформаційної бази даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці позивача існують такі нарахування:

нараховано за 2017р. - 09.02.2018 р. - 8448,00 грн.;

нараховано за Ікв. 2018р. - 19.04.2018 р.-2 457,18 грн.;

нараховано за II кв. 2018р. - 19.07.2018 р. -2 457,18 грн.;

нараховано за III кв. 2018р.- 19.10.2018 р. -2 457,18 грн.;

нараховано за IV кв. 2018р.- 21.01.2019 р. - 2 457,18 грн.;

нараховано за І кв. 2019р.- 19.04.2019 р. - 2 754,18 грн.;

нараховано за II кв. 2019р. - 19.07.2019 р. - 2 754,18 грн.;

нараховано за III кв. 2019р. - 21.10.2019 р. - 2 754,18 грн.

нараховано за ІVкв. 2019 р. - 20.01.2020р. - 2754,18 грн.

ГУ ДПС у Миколаївській області сформовано позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2018 року №Ф-73528-17 в сумі 15819,54грн., від 18.02.2019 року №Ф-73528-17на суму 18276,72грн., від 21.05.2019 року №Ф-73528-17 на суму 21030,90грн., від 14.08.2019р. №Ф-73528-17 на суму 23785,08грн., від 12.11.2019р. на суму 26539,26грн., від 13.02.2020 №Ф-73528-17 на суму 29293,44грн.

Позивач не погодившись із вказаними вимогами звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до ст.1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 4 Закону №№ 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.

Частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону України №2464-VI).

Суд зауважує, що мета участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).

В силу вимог статті 4 Закону №2464-VI роботодавців та фізичних осіб - підприємців визначено окремими платниками єдиного внеску.

Проте, слід врахувати різний статус цих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Так, у випадку з найманим працівником він є застрахованою особою, а роботодавець - страхувальником. У свою чергу, державна реєстрація фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності є формою самостійного забезпечення працею, а тому відповідна особа одночасно є і застрахованою особою і страхувальником.

В силу вимог Закону №2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу, та у зв`язку з нарахуванням та сплатою роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску, суд вважає, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як фізичною особою-підприємцем.

Суд зауважує, що сплата позивачем єдиного внеску ще й як фізичною особою - підприємцем не призведе до покращення його становища у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки у такому разі він не набуде права на отримання додаткових видів соціального забезпечення чи збільшення їх розміру у разі настання страхового випадку.

Натомість покладення на позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску у такому випадку буде надмірним тягарем та фактично подвійним обкладенням ЄСВ.

Згідно довідки виданої позивачу Головним управлінням ДПС у Сумській області від 11.09.2020р. за № 120/010 та довідки виданої ФОП ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) від 14.09.2020р. за вих.№ 18 ОСОБА_1 працював в наступні періоди, за які отримував заробітну плату з якої сплачувався ЄСВ: з 03.06.2016 по 30.03.2018 працював за цивільно-правовим договором в ГУ ДПС в Сумській області, з 02.07.2018р. по 31.07.2018 працював на посаді водія в ФОП ОСОБА_2 , з 01.08.2018р. по 31.10.2018 працював в ГУ ДПС в Сумській області, з 01.11.2018 по 31.12.2018р. працював в ФОП ОСОБА_2 , з 01.01.2019р. по 28.02.2019р. працював в ГУ ДПС в Сумській області, з 20.03.2019р. по 31.12.2019р. працював в ФОП ОСОБА_2 на посаді слюсаря, з 22.01.2020р. по 31.08.2020р. працював в ФОП ОСОБА_2 на посаді слюсаря.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 закрив підприємницьку діяльність лише 09.09.2020р., про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в даному випадку позивач є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник, та як вже встановлено судом, саме на роботодавця покладено обов`язок щодо сплати єдиного внеску з його заробітної плати.

З вказані вище періоди роботодавцями ГУ ДПС в Сумській області та ФОП ОСОБА_2 сплачений єдиний внесок за працівника ОСОБА_1 .

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позивачу слід сплатити єдиний соціальний внесок за період з 01.01.2020р. по 21.01.2020р. та за період з 01.09.2020р. по 08.09.2020р.

Оскаржувана вимога відповідача від 13.02.2020 року винесена станом 31.01.2020р. таким чином, позивачу слід сплатити борг за період з 01.01.2020р. по 21.01.2020р.

Згідно з ч.3 статті 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція № 449).

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У відповідності до п. 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом ж 4 вказаного розділу Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, чинним законодавством передбачений обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений Законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом. При цьому, у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску фіскальний орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.

Суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 11.04.2013 по справі "Вєренцов проти України", в якому Суд зазначив, що саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю, щоб надати особі можливість визначити, чи буде її поведінка суперечити закону, та якими можуть бути вірогідні наслідки порушень. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування, а також для запобігання спробам регулювати діяльність, яка не підлягає регулюванню.

Крім того, у рішенні від 03.04.2008 по справі "Корецький та інші проти України", ЄСПЛ наголосив, що закон має бути сформульований з достатньою чіткістю. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права особи.

У рішенні від 09.01.2013 по справі "Олександр Волков проти України" (OleksandrVolkov v. Ukraine), заява № 21722/11 ЄСПЛ наголошено, що чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи "доброго врядування" і "належної адміністрації".

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Суд звертає увагу на те, що у період, за який відповідачем було нараховано позивачу спірну суму недоїмки зі сплати ЄСВ він не здійснював підприємницької діяльності, зокрема як фізична особа-підприємець, доходу від такої діяльності не мав, а натомість працював у зазначений період як найманий працівник, отримував заробітну плату за офіційним місцем роботи як найманий працівник і роботодавець сплачував з його заробітної плати відповідні внески. Зворотного відповідачем у справі не доведено.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для суду при вирішенні даної справи.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що у відповідача не було правових підстав для нарахування позивачу єдиного соціального внеску та відповідно, прийняття оскаржуваних вимог саме за період з 01.01.2020р. по 21.01.2020р., оскільки оскаржувана позивачем вимога від 13.02.2020р. винесена відповідачем станом на 31.01.2020р.

Системний аналіз ст. 9, 12, 14 Закону № 2464, розділів IV та VI "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 свідчить, що дії відповідача щодо формування вимоги базуються на даних Інтегрованої картки платника податків (далі - ІКПП). Тому, з метою захисту прав позивача, необхідно зобов`язати відповідача видалити з ІКПП позивача дані про наявність боргу з ЄСВ.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 139, 241-243, 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.11.2018 року №Ф-73528-17 щодо визначення ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в розмірі в розмірі 15 819,54 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області від 18.02.2019 року №Ф-73528-17 щодо визначення ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в розмірі 18 276,72 грн.

4. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області від 21.05.2019 року №Ф-73528 щодо визначення ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в розмірі 21 030,90 грн.

5. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області від 14.08.2019 року №Ф-73528-17 щодо визначення ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в розмірі 23 785,08 грн.

6. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.11.2020 року №Ф-73528-17 щодо визначення ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в розмірі 26 539,26 грн.

7. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 13.02.2020 року №Ф-73528-17 щодо визначення ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ в частині, крім періоду з 01.01.2020р. по 21.01.2020р. з урахуванням висновків суду викладених в рішенні.

8. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 840,80грн. сплачений квитанцією від 02.10.2020р. за № 10 та судовий збір в розмірі 506,64грн. сплачений квитанцією від 19.10.2020р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов