Справа № 640/9663/20
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року м. Київ № 640/9663/20

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа:Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участі третьої особи: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві щодо державної реєстрації права власності на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві Івашової Ольги Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 13481468 від 02.06.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності про право власності: 5865801 на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1 з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 00, власник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що державний реєстратор Івашова О.В. повинна була відкрити в ДРРПНМ розділ по об`єкту нерухомого майна - на всю квартиру НОМЕР_7, а не на її 9/100 частини, що становить кімнату 2 , загальною площею 14,12 кв. м., чим проявила некоректність своїх дій і порушила права, свободи та законні інтереси позивача. Вказує, що да даний час, такий розділ по об`єкту нерухомого майна: «квартира, об`єкт житлової нерухомості» щодо згаданої квартири АДРЕСА_1 , - в ДРРПНМ вже відкритий державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (третя особа) Баліним Павлом Павловичем , а саме: «№ 0 », що підтверджується інформаційною довідкою № 180332452 від 10.09.2019 року з ДРРПНМ.

Також позивач посилається на те, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.04.2020 у справі №758/14579/19 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії. Роз`яснено, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, з підстав того, що Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) не матиме можливість, у разі задоволення позовних вимог, виконати судове рішення з огляду на відсутність повноважень.

Пояснень від третьої особи не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, сторонами не заперечується, ОСОБА_1 є власником 9/100 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності серія НОМЕР_3 , виданим 12.05.2014 року Відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (копія свідоцтва додається).

Загальна площа належної позивачу кімнати № 2 становить 14,12 кв.м., яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.05.2014 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22448503, виданим Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м.Києві 02.06.2014 року та інформаційною довідкою з ДРРПНМ № 180341346 від 10.09.2019 року (копія довідки додається).

В подальшому, при зверненні до приватного нотаріуса, позивачем встановлено, що 27.05.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві Івашовою Ольгою Василівною під час проведення державної реєстрації за позивачем права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було відкрито вперше самостійний розділ по об`єкту нерухомого майна: 00 (квартира, об`єкт житлової нерухомості) за адресою: АДРЕСА_1 », з номером запису про право власності: 5865801.

Як зазначає позивач, під час проведення цієї державної реєстрації у Івашової О.В. , окрім свідоцтва про право власності від 12.05.2014 року, також був технічний паспорт на згадану квартиру НОМЕР_7, загальною площею 160,9 кв.м., яка є посімейного, спільного заселення, розташована на 6-му поверсі, 6-ти поверхового будинку, та складається з 9 кімнат, жилою площею 110,5 кв.м .

Отже, Івашова О.В. була обізнана, що власність позивача - кімната АДРЕСА_1 (всього 14,12 кв.м.). Проте, Івашова О.В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 13481468 від 02.06.2014 року в ДРРПНМ, та здійснила запис в ДРРПНМ про право власності: 5865801 на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1 з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 00, власник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Вважаючи такі дії протиправними, рішення державного реєстратора Івашової О.В. та запис про проведену державну реєстрацію права власності кімнати НОМЕР_8 за позивачем, як власником, неправомірним, та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952 IV (далі Законом № 1952).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 1952 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 ст. 3 Закону № 1952 в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.3 ст. 3 Закону № 1952 в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід`ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи (ч. 1 ст. 10 Закону № 1952 в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону №1952 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) Державний реєстр прав складається з розділів, які відкриваються на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього.

Кожний розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: нерухоме майно; право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав.

За приписами ч.1 ст. 20 Закону № 1952 у Державному реєстрі прав на кожний об`єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону № 1952 реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному окремо визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта.

У разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни опису (даних) об`єкта нерухомого майна його реєстраційний номер залишається без змін.

Частиною другою статті 26 закону № 1952 (в редакції, чинній на дату розгляду справи) встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 затверджений Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок № 868, в редакції, чинній на дату прийняття спірного запису).

Під час проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за відсутності державної реєстрації права власності на такий об`єкт у Державному реєстрі прав державний реєстратор відкриває розділ зазначеного Реєстру, вносить до нього відомості про таке право власності та переносить наявні відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та/або Державного реєстру обтяжень рухомого майна (абз. 1 п. 96 Порядку № 868).

Відповідно до абз. 2 п. 96 Порядку № 868 під час проведення державної реєстрації переходу права власності на об`єкт нерухомого майна державний реєстратор переносить до відкритого розділу Державного реєстру прав наявні відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та/або Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що на кожний окремий об`єкт нерухомого майна відкривається лише один розділ і такому об`єкту нерухомого майна присвоюється номер, який є його ідентифікатором.

Як вбачається з матеріалів справи, при реєстрації права спільної часткової власності позивача на 9/100 частини квартири НОМЕР_7 , що становить кімната НОМЕР_8 загальною площею 14.12 кв.м., державним реєстратором відкрито розділ щодо частки позивача в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєно реєстраційний номер 00.

Однак, судом встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відкритий розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 0 зареєстровано право власності на частки в даній квартирі.

При цьому, перший запис на частку власності за вказаним об`єктом нерухомого майна внесений рішенням про державну реєстрацію 07.11.2012.

Тобто, замість проведення державної реєстрації права спільної часткової власності у вже відкритому на цю квартиру розділі, державним реєстратором було повторно відкрито розділ на частку як на окремий об`єкт нерухомого майна з присвоєнням йому іншого реєстраційного номеру всупереч норм чинного законодавства.

Як зазначає позивач, даний факт, унеможливлює подальшу реалізацію прав позивача як співвласника квартири.

Відповідно до ч.6 п.4 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 ведення Державного реєстру прав передбачає відкриття та у випадках, передбачених законом, закриття розділів у Державному реєстрі прав, внесення до розділів або спеціального розділу Державного реєстру прав відомостей про набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав.

Частиною 1 ст.14 Закону № 952-ІV встановлено, що у разі наявності в Державному реєстрі прав двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна в результаті допущення технічної помилки закривається розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа, відкриті пізніше.

Закритий розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа не підлягають поновленню. У разі скасування рішення державного реєстратора про закриття розділу Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна відкривається новий розділ та формується нова реєстраційна справа відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.6 ст.14 Закону № 952-ІV у разі закриття розділу Державного реєстру прав у зв`язку з наявністю в цьому реєстрі двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна в результаті допущення технічної помилки розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа, відкриті пізніше, закриваються, а реєстраційний номер такого об`єкта скасовується.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в розділі Державного реєстру прав, що закривається як помилковий, одночасно із закриттям такого розділу переносяться до розділу Державного реєстру прав, відкритого раніше на об`єкт нерухомого майна.

У разі наявності зареєстрованих речових прав, похідних від права власності, та/або обтяжень речових прав, відомості про які містяться в розділі Державного реєстру прав, що закривається як помилковий, за результатом перенесення відомостей про такі права, обтяження державний реєстратор обов`язково невідкладно повідомляє відповідного користувача, обтяжувача про закриття розділу Державного реєстру прав та перенесення відомостей про речові права, обтяження.

У разі якщо у зв`язку з наявністю в Державному реєстрі прав двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна в результаті допущення технічної помилки виявлено суперечності між зареєстрованими речовими правами, закриття розділу Державного реєстру прав здійснюється виключно на підставі судового рішення.

З огляду на те, що відкриття державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Івашовою О.В. нового розділу за реєстраційним номером 00 на 9/100 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 суперечить положенням Закону № 1952 та у зв`язку з необхідністю відновлення порушених прав позивача, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог шляхом скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Івашової Ольги Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 13481468 від 02.06.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності про право власності: 5865801 на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1 з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 00, власник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.04.2020 у справі №758/14579/19 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії. Роз`яснено, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно частини першої ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У частині першій статті 3 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

У випадку, якщо суб`єкт у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є вимоги позивача визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Судом враховано, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.04.2020 у справі №758/14579/19 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії. Роз`яснено, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, з урахуванням завдань адміністративного судочинства та предмету спору, враховуючи що необхідним при вирішенні даної справи є перевірка дотримання відповідачем порядку прийняття оскаржуваного рішення, з огляду на відсутність спору про право в даній справі, на даний спір поширюється юрисдикція адміністративного суду.

При цьому протилежний висновок, в даному випадку, буде обумовлювати неможливість оскарження дій та рішень посадової особи - суб`єкта владних повноважень, що, на думку суду, суперечить нормам Конституції України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд вважає, що відповідачами не доведена, а позивачами спростована, правомірність прийняття оскаржуваних рішень, з огляду на що, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241- 246, 255, 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Івашової Ольги Василівни щодо державної реєстрації права власності на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1 .

3. Скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Івашової Ольги Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 13481468 від 02.06.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності про право власності: 5865801 на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1 з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 00, власник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя С.К. Каракашьян