Справа № 440/7704/20
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7704/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі.

Позовні вимоги:

відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання, у розмірі 253 955,02 грн.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

22.12.2020 Харківський національний університет повітряних сил імені Івана Кожедуба /надалі - позивач; Університет/ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 /надалі - відповідач; ОСОБА_1 / про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 зобов`язано виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області надати суду інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 25.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/7704/20, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на невиконання відповідачем, як курсантом вищого військового навчального закладу, умов договору підготовки фахівця, наслідком чого, на переконання позивача, є його обов"язок з відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у навчальному закладі.

Ухвалою суду від 05.02.2021 заперечення представника відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у справі №440/7704/20 залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 10.02.2021 витребувано від Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба докази.

17.02.2020 до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що згідно укладеного 26.07.2016 між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 контрактом, курсант (відповідач) обтяжений обов`язком відшкодувати витрати з утримання під час навчання виключно на користь Міністерства оборони України, а не Університету. Вказує, що кошти у якості оплати часу служби військовослужбовця не є витратами із навчання, а належать до видатків у сфері соціального забезпечення військовослужбовця. Вимоги позивача з відшкодування витрат на медичне забезпечення є незаконними, адже ОСОБА_1 мав право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Стягнення витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв за період навчання з 26.08.2019 по 20.11.2020 не підлягають задоволенню, адже відповідач в цей період проживав за межами казарми. Наголошував на тому, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, а тому державою передбачені відповідні пільги, які повністю спростовують правові підстави стягнення коштів за навчання.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи, встановлені судом

26.08.2019 між Університетом та гр. ОСОБА_1 укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу /а.с. 5/.

З підписанням контракту відповідач погодився, зокрема, продовжувати подальше проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу або офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання; відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі в разі дострокового розірвання контракту чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом т.в.о. начальника Університету від 19.11.2020 №269 солдата ОСОБА_1 , курсанта 221/4 навчальної групи 2-го курсу (набору 2019 року) інженерно-авіаційного факультету університету (колишній військовослужбовець військової служби за контрактом), відраховано від подальшого навчання у зв`язку з розірванням контракту через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення військового навчального закладу та відповідно до пункту 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України достроково у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем з 20 листопада 2020 року /а.с. 6/.

Цим наказом визначено необхідність відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням в Університеті, за період навчання у розмірі 253 955,02 грн. Посилаючись на невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат у вищезазначеному розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, які підлягають застосуванню

Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-ХІІ) урегульований порядок проходження громадянами України військової служби (навчання) у вищих військових навчальних закладах.

За змістом статті 25 Закону №2232-ХІІ, підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування витрат визначений Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі - Порядок №964).

Пунктом 2 Порядку №964 визначено, що витрати відшкодовуються, зокрема Міноборони.

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Пунктом 7 Порядку №964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Висновки щодо правозастосування

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач, навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України, проходив військову службу, що відноситься до публічної служби.

Закон №2232-ХІІ та Порядок №964 зобов`язують військовослужбовця у разі дострокового розірвання контракту з вищим навчальним закладом відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з його утриманням у ВНЗ.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства за позовом суб`єкта владних повноважень як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №804/285/16.

За змістом визначення термінів, наведених у статті 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

При цьому, як визначено частиною четвертою статті 5 КАС України, суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Виходячи з наведених вище положень Закону №2232-ХІІ та Порядку №964 витрати відшкодовуються курсантами саме Міністерству оборони України як головному органу у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба, а також уповноваженому центральному органу виконавчої влади в галузі державної авіації (пункт 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №730).

У силу приписів підпункту 9 пункту 5 Положення про Міністерство оборони України Міноборони з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво Міноборони в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від його імені, у тому числі через посадових (службових) осіб юридичної служби Міноборони або інших уповноважених осіб, а також забезпечує представництво інтересів Міноборони в судах та інших органах через представників.

Таким чином, право пред`явлення позову у спірних відносинах належить Міноборони, а Університет не є належним позивачем у справі.

Докази уповноваження т.в.о начальника Університету Бережного А. на підписання позову від імені та/або в інтересах Міноборони у матеріалах справи відсутні, позовна заява обґрунтування правомірності звернення Університету до суду з цим позовом не містить.

Суд враховує, що згідно з частиною першою статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Водночас, як визначено частиною сьомою цієї статті, заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті.

Відповідно до частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Університетом та Міноборони заяв про заміну неналежного позивача до початку розгляду цієї справи по суті до суду не надано, підстави для заміни позивача з ініціативи суду на стадії судового розгляду відсутні.

У силу положень частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Оскільки позов подано неналежним позивачем, суд не надає правову оцінку обґрунтованості позовних вимог та доводам відповідача, на підставі яких він заперечує проти заявлених позовних вимог.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку, що подання позову особою, у якої відсутнє право вимоги, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, підстав для розподілу судових витрат позивача немає.

Щодо клопотання представника відповідача про відшкодування витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частин другої - п`ятої статті 134 вказаного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт.

На підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, представником відповідача надано договір про надання правової допомоги б/н від 01.02.2021 /а.с. 33/, ордер на надання правової допомоги від 01.02.2021 серії АН №1001185, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 01.02.2021 /а.с. 77/, квитанцію №45 від 03.02.2021 /а.с 78/.

Так, відповідно до пункту 4.1 договору про надання правової допомоги від 01.02.2021, укладеного між ОСОБА_2 (замовник) та адвокатом ОСОБА_3 (виконавець), за послуги замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі та порядку, визначеним відповідно до Додаткової угоди до цього договору.

Наданою до суду додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 01.02.2021 не визначено переліку та обсягу робіт та послуг, наданих адвокатом ОСОБА_3 в межах справи №440/7704/20, як і не визначено вартість кожної із таких послуг.

Суду не надано акти виконаних робіт (наданих послуг), розрахунків виконаних робіт та послуг тощо.

У зв`язку з цим суд не має можливості встановити дійсний обсяг та вартість фактично наданих адвокатом Бондаренко Г.М./ та отриманих ОСОБА_1 юридичних послуг та робіт.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про відшкодування витрат ОСОБА_1 на правову допомогу за рахунок позивача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі відмовити.

У стягненні на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя І.С. Шевяков