Справа № 560/7432/20
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7432/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

10 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козій Т.В. від 07.10.2020 року про стягнення виконавчого збору; визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козій Т.В. від 07.10.2020 року ВП 63229872 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо повернення виконавчого документа стягувачу; зобов`язання Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП 63220872.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року позов задоволено частково; визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козій Т.В. від 07.10.2020 року ВП 63229872 про стягнення виконавчого збору. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянтка зазначає про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2020 року №Ф-2541-23 скасована в автоматичному режимі, тому ГУДПС у Хмельницькій області було зобов`язано подати до виконавчої служби заяву про закінчення виконавчого провадження. Крім того, позивачка посилається на положення ч.15 ст.106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та стверджує, що отримала відзив на позовну заяву після ухвалення рішення суду, тому вона не мала можливості спростувати доводи відповідача. Також ОСОБА_1 стверджує, що податковому органу було відомо про припинення здійснення позивачкою підприємницької діяльності, оскільки з 2013 року вона не подавала декларацію про доходи.

Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив Головного управління ДПС у Хмельницькій області на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Головне управління ДПС у Хмельницькій області сформувало та направило вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2019 року №Ф-2541-23 за місцем реєстрації позивачки.

22.09.2020 року Головне управління ДПС у Хмельницькій області подало до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) заяву про відкриття виконавчого провадження разом з вимогою від 13.11.2019 року №Ф-2541-23.

07.10.2020 року головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козій Т.В. виніс постанови про відкриття виконавчого провадження №ВП63220872 щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 10719,72грн, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору в сумі 1071,97 грн (а.с.5-7).

Вважаючи постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження протиправними, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач необґрунтовано зазначив про стягнення виконавчого збору розмірі 1071,97 гривень, які не були фактично стягнуті.

Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 07.10.2020 року ВП№63220872 прийнята на підставі вимоги від 13.11.2019 року №Ф-2541-23, тому доводи про скасування вимоги від 17.02.2020 року №Ф-2541-23 не спростовують її правомірність. Крім того, позивачка не надала доказів протиправності постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.10.2020 року ВП 63229872.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до абз.5 ч.4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон №2464-VI) вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

З матеріалів справи встановлено, що 07.10.2020 на підставі заяви ГУДПС у Хмельницькій області від 22.09.2020 (а.с.39) головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козій Т.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП63220872 з виконання вимоги №2541-23 від 13.11.2019 року.

В обґрунтування позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що у зв`язку зі скасуванням вимоги від 17.02.2020 року №Ф-2541-23 ГУДПС у Хмельницькій області було зобов`язано звернутися до державного виконавця із заявою про винесення постанови закінчення виконавчого провадження.

При цьому згідно з позовними вимогами позивачка просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Водночас, підстави для закінчення виконавчого провадження визначені ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII.

Зокрема, згідно з п.5 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази скасування або визнання нечинною вимоги від 13.11.2019 року №Ф-2541-23, тому підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні. Також в матеріалах справи відсутні докази оскарження позивачкою вимоги від 13.11.2019 року №Ф-2541-23 в адміністративному або судовому порядку.

Крім того, доводи ОСОБА_1 щодо скасування вимоги від 17.02.2020 року №Ф-2541-23 є необґрунтованими, оскільки згідно з матеріалами справи виконавчим документом, на підставі якого відкрито виконавче провадження №ВП63220872, є вимога від 13.11.2019 року №Ф-2541-23.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на положення ч.15 ст.106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та стверджує, що податковому органу було відомо про припинення здійснення позивачкою підприємницької діяльності, оскільки з 2013 року вона не подавала декларацію про доходи, тому відповідач мав право звернутися до суду з позовом про припинення її статусу ФОП.

Водночас, вказані доводи не заявлялися позивачкою в позовній заяві, тому суд першої інстанції не надавав їм оцінку.

Згідно з ч.2 ст.7 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Крім того, вказані вище доводи апеляційної скарги свідчать про незгоду позивачки з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2019 року №Ф-2541-23 і не пов`язані з правомірністю дій та рішень відповідачів щодо примусового виконання вказаної вимоги, тобто не стосуються предмету позову у даній справі.

З урахуванням вищенаведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо повернення виконавчого документа стягувачу.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.10.2020 року ВП 63229872, колегія суддів виходить з наступного.

Ч.2 ст.42 Закону №1404-VIII передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до п.2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

- відкриття виконавчого провадження;

- стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

- стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

- стягнення витрат виконавчого провадження;

- закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:

- виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);

- пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

З матеріалів справи встановлено, що оскаржувана постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.10.2020 року ВП 63229872 (а.с.7) винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та містить наступний розрахунок мінімальних витрат виконавчого провадження: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження - 33,76 грн, плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 69 грн, винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) - 16,91 грн, винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 19,24 грн, винесення постанови про стягнення виконавчого збору - 19,24 грн. Загальна сума мінімальних витрат - 158,15 грн.

Отже, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.10.2020 року ВП 63229872 винесена на підставі та в порядку законодавства про виконавче провадження, чинного на час її прийняття.

При цьому ані в обґрунтування позовної заяви, ані в обґрунтування апеляційної скарги позивачка не заявляє доводів та не надає доказів на спростування вказаних вище обставин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення відповідно до ч.1 ст.272 КАС України.

Відповідно до ч.4 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 березня 2021 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.