Справа № 240/12079/19
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12079/19

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

12 березня 2021 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області, третя особа - Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконними та скасування вимог,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області, третя особа - Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати винесену Головним управлінням ДФС у Житомирській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціальною внеску №92384-50 від 19.11.2018 на суму - 15 819,54 грн;

- визнати незаконною та скасувати винесену Головним управлінням ДФС у Житомирській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-92384-50 від 28.08.2019 на суму - 21 069,90 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 21 липня 2020 року.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року призначено справу до розгляду на 01 вересня 2020 року о 13:15 в залі судового засідання №3 Сьомого апеляційного адміністративного суду (м. Вінниця, вул. Соборна,48). Визнано явку повноважного представника Головного управління ДФС у Житомирській області в судове засідання обов`язковою. Витребувано в Головного управління ДФС у Житомирській області розрахунок нарахованого позивачу єдиного внеску окремо по кожній податковій вимозі, а саме №92384-50 від 19.11.2018 на суму 15 819,54 грн. та №Ф-92384-50 від 28.08.2019 на суму 21 069,90 грн., а також належним чином засвідчену та належної якості копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.08.2019 №Ф-92384-50.

31.08.2020 до суду надійшов лист відповідача від 25.08.2020 №874/5/06-30-03-02, щодо скерування повістки про виклик до суду та ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2020 до Головного управління ДПС у Житомирській області листом від 06.08.2020 №1263/7/06-30-03-03.

Оскільки сторони в судове засідання 01.09.2020 не з`явились, колегія суддів, враховуючи приписи п.2 ч.1 ст.311 КАС України, протокольною ухвалою вирішила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2020 апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження. Витребувано в Головного управління ДПС у Житомирській області розрахунок нарахованого позивачу єдиного внеску окремо по кожній податковій вимозі, а саме №92384-50 від 19.11.2018 на суму 15 819,54 грн. та №Ф-92384-50 від 28.08.2019 на суму 21 069,90 грн., а також належним чином засвідчену та належної якості копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.08.2019 №Ф-92384-50. Вказану ухвалу отримано відповідачем 15.09.2020.

Оскільки, відповідачем не виконано вимог ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2020, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2020 визнано явку повноважного представника Головного управління ДПС у Житомирській області в судове засідання обов`язковою на 12.01.2021 та повторно витребувано вказані докази.

Станом на день винесення даної постанови відповідачем не виконано вимог ухвал суду від 23.07.2020, 07.09.2020 та не надано розрахунок нарахованого позивачу єдиного внеску окремо по кожній податковій вимозі, а саме №92384-50 від 19.11.2018 на суму 15 819,54 грн. та №Ф-92384-50 від 28.08.2019 на суму 21 069,90 грн., а також належним чином засвідчену та належної якості копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.08.2019 №Ф-92384-50.

Так як сторони в судове засідання 12.01.2021 не з`явились, колегія суддів, враховуючи приписи п.2 ч.1 ст.311 КАС України, протокольною ухвалою вирішила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Крім того, колегія суддів рахує замінити первинного відповідача Головне управління ДФС у Житомирській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Житомирській області, як належного відповідача по справі, оскільки як слідує із листа ГУ ДФС у Житомирській області від 25.08.2020 №874/5/06-30-3-02 (т.2 а.с.6) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України постановою від 19.06.2019 № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" розпочато процедуру реорганізації Головного управління ДФС у Житомирській області та створено Головне управління ДПС у Житомирській області. Згідно із додатком 2 Головне управління ДФС у Житомирській області реорганізовується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Житомирській області.

Наказом Головного управління ДПС у Житомирській області від 29.08.2019 № 6 розпочато виконання Головним управлінням ДПС у Житомирській області повноважень Головного управління ДФС у Житомирській області, що припиняється.

Згідно ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, слід заміни відповідача по справі № 240/12079/19 - Головне управління ДФС у Житомирській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Житомирській області.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 23.09.1993; відомості про фізичну особу-підприємця включені до Єдиного державного реєстру - 28.07.2006; припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця 06.11.2019 (номер запису: 3005170); перебував на обліку в Бердичівському управлінні ДПС Головного управління ДПС у Житомирській області (а.с.24-25).

Відповідно до даних із інформаційної системи "Податковий блок" позивач на момент винесення оскаржуваної вимоги в період з 23.09.1993 по 06.11.2019 рахувався фізичною особою-підприємцем у Бердичівському управлінні ГУ ДФС у Житомирській області.

Так, за позивачем рахується недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску за 2017, 2018 та II квартали 2019 на загальну суму 21069,9 грн. із них:

- за 2017 рік на суму 8448 грн. (704 грн х 12 місяця = 8448 грн);

- за 2018 рік на суму 9828,72 грн. (819,06 грн. х 12 місяців =9828,72 грн.);

- квартали 2019 - на суму 5508,36 грн. (1819,06 грн. х 6 місяців =5508,36 грн.) (а.с.48-49).

19.11.2018 та 28.08.2019 ГУ ДФС у Житомирській області сформовано позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-92384-50 з єдиного соціального внеску на загальну суму 21069,90 грн. (а.с.19-20).

Не погоджуючись із зазначеною вимогою позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваних вимог податкового органу, оскільки з урахуванням відсутності факту припинення здійснення підприємницької діяльності позивачем за процедурою, встановленою Законом України № 755-IV від 15.05.2003 "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", станом на час виникнення спірних правовідносин, ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що передбачає обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску.

Вже після винесення податковим органом оскаржуваних вимог у ЄДР включено відомості про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи частково погоджується з висновками суду першої інстанції, однак рахує, що рішення підлягає скасуванню з наступних підстав.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивач зазначає, що його підприємницька діяльність припинена з 03.03.2012 на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення субєктів господарювання» №2390-VI від 01.07.2010. Відповідно до положень цього закону, свідоцтво позивача про державну реєстрацію, як фізичної особи-підприємця, не є дійсним.

Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не надав оцінку доводам позивача про те, що відповідач двічі включив одну і ту саму суму заборгованості зі сплати ЄСВ у вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.08.2019 і від 19.11.2018, а також те, що спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) складені та підписані особою, яка не мла на це відповідних повноважень.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон 2464-VI).

Згідно зі статтею 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 2464-VI взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Частиною 2 статті 5 Закону № 2464-VI встановлено, що взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, здійснюється органом доходів і зборів із внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

З матеріалів справи встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 23.09.1993; відомості про фізичну особу-підприємця включені до Єдиного державного реєстру - 28.07.2006; припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця 06.11.2019 (номер запису: 3005170); перебував на обліку в Бердичівському управлінні ДПС Головного управління ДПС у Житомирській області (а.с.24-25).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджується факт реєстрації позивача фізичною особою - підприємцем 28 липня 2006 року та факт припинення ним підприємницької діяльності 06 листопада 2019 року.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач, будучи фізичною особою-підприємцем наділений був не тільки правами пов`язаними із здійснення підприємницької діяльності, а й обов`язками, у тому числі щодо сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань фізична особа підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Оскільки запис про припинення підприємницької діяльності позивача внесено до реєстру 06.11.2019, то саме з цієї дати позивач не повинен сплачувати єдиний внесок.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №440/2149/19.

Таким чином, незважаючи на фактичне не ведення позивачем господарської діяльності та неотримання останнім доходів від господарської діяльності, ОСОБА_1 не позбавлений обов`язку від сплати єдиного соціального внеску у мінімальному розмірі.

Іншого позивачем не доведено, а з матеріалів справи не вбачається.

Отже, на момент винесення контролюючим органом оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки), підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не була припинена у встановленому законодавством порядку.

Крім того, у силу п. 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

З аналізу викладеного вбачається, що серед законодавчо мотивованих підстав для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) визначено, зокрема, наявність у платника недоїмки зі сплати єдиного внеску, що і мало місце у межах спірних правовідносин, що, у свою чергу, виключає необхідність проведення контролюючим органом документальної перевірки, як безпідставно наголошено позивачем у позовній заяві.

Щодо посилання позивача на те, що починаючи з 28.07.2006 до теперішнього часу останній не подавав державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про нього як фізичну особу-підприємця до Єдиного державного реєстру та будь-яких інших заяв щодо продовження здійснення підприємницької діяльності та/або повторної реєстрації/перереєстрації підприємницької діяльності, колегія суддів зазначає наступне.

25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року № 1155-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру» (далі - Закон № 1155-VII).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

Згідно з ч.8 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця здати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою, а отже, і статусу платника єдиного внеску.

Таким чином, останнім періодом, за який необхідно сплатити єдиний внесок, буде період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Зі змісту реєстраційної справи виконавчого комітету Бердичівської міської ради №2-304-005170-30 встановлено, що з метою включення відомостей про фізичну особу-підприємця ЄДР ОСОБА_1 06.07.2006 було заповнено форму реєстраційної картки на проведення такої реєстрації. Вказану картку надано державному реєстратору ОСОБА_2 для проведення державної реєстрації, яка відбулась 28.07.2006 за № 0005170 (т.1 а.с.113-115).

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис від 28.07.2006 № 0005170 про включення відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (а.с.22-23). Вказаний запис позивачем не оспорювався.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів того, що його підприємницька діяльність із 28.07.2006 по 06.11.2019 була припинена чи зупинена.

Як зазначалось вище, заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивачем подано вперше 06.11.2019. На підставі вказаної заяви державним реєстратором Переходкіною Т.В. 06.11.2019 внесено запис про припинення державної реєстрації підприємницької діяльності за №3005170 (т.1 а.с.120-121).

Отже, позивач у період з 28.07.2006 та станом на 2018, 2019 роки був зареєстрований як фізична особа-підприємець, тому зобов`язаний був сплачувати єдиний соціальний внесок.

Згідно інтегрованої картки платника податків за позивачем, за вказаний період, рахується заборгованість у сумі 21069 грн. 90 коп. Оскаржувані вимоги сформовані у відповідності до вимог ст.25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Таким чином, не сплата в добровільному порядку позивачем єдиного соціального внеску свідчить про порушення ним вимог законодавства.

Однак, слід наголосити, що в даній справі вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №92384-50 на суму 15819,54 грн. винесена податковим органом внаслідок наявності у позивача податкового боргу станом на 31.10.2018 в сумі 15819,54 грн. У зв`язку з не погашенням суми борги за вимогою, 28.08.2019 контролюючим органом сформовано нову вимогу про сплату недоїмки під тим самим порядковим номером - №Ф-92384-50, до якої включено суми боргу за вимогою від 19.11.2018 та суми боргу, які виникли вже після формування вимоги 19.11.2018.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно даних із інформаційної системи «Податковий блок» рахується за позивачем недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску за 2017, 2018 та ІІ квартали 2019 на загальну суму 21069,90 грн.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що вказаний спірний борг відповідач стягує на підставі двох вимог про сплату боргу від 19.11.2018 та 28.08.2019, що в загальному становить 39889,44 грн.

Тобто, з наведеного вбачається, що відповідач двічі включив одну і ту саму заборгованість зі сплати ЄСВ у вимогу про сплату боргу від 28.08.2019 та від 19.11.2018.

Отже, суд першої інстанції помилково зазначив у оскаржуваному рішенні, що 19.11.2018 та 28.08.2019 ГУ ДФС у Житомирській області сформовано позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-92384-50 з єдиного соціального внеску на загальну суму 21069,90 грн., хоча загальна сума згідно оскаржуваних вимог становить 36889,44 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що згідно інтегрованої картки загальний борг позивача по сплаті єдиного соціального внеску (недоїмки) за 2017, 2018 та ІІ квартали 2019 становить 21069,90 грн.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що ГУ ДПС у Житомирській області приймаючи оскаржувану вимогу від 28.08.2019 №Ф-92384-50 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Однак щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №92384-50 на суму 15819,54 грн., колегія суддів дійшла висновку про її скасування, оскільки матеріалами адміністративної справи підтверджується, що до оскаржуваної вимоги від 28.08.2019 №Ф-92384-50 увійшли суми єдиного внеску за 2017-2018 роки в розмірі 15819,54 грн.

Суд вважає, що включення вимогу про сплату недоїмки №Ф-92384-50 від 28.08.2019 суму, яка була зазначена у вимозі від 19.11.2018 в розмірі 15819,54 грн., є протиправним, оскільки окрема вимога про сплату недоїмки повинна бути винесена на суму зростання боргу (недоїмки). Одночасне відображення однієї і тієї ж недоїмки в різних вимогах, жодна з яких не вважається відкликаною, може призвести до її подвійного стягнення.

Отже, судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права, однак порушено норми процесуального права, зокрема неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а саме в частині включення у вимогу про сплату недоїмки №Ф-92384-50 від 28.08.2019 суму, яка була зазначена у вимозі від 19.11.2018 в розмірі 15819,54 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За вищевказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, тому судове рішення - підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 ст. 139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн., що підтверджується квитанцією №63 від 15.11.2019 (а.с. 4 т.1), а також за подання апеляційної скарги на судове рішення в розмірі 1152,60 грн., що підтверджується квитацією №0.0..1 від 27.05.2020 (а.с. 187(а) т.1).

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову, то слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 960,50 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати винесену Головним управлінням ДПС у Житомирській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №92384-50 від 19.11.2018 на суму 15819,54 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області судовий збір у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 копійок.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.