Справа № 120/924/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 р. Справа № 120/924/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2021 поштою до суду надійшла позовна заява військової частини НОМЕР_1 до Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Куцулими Г.С. від 24.12.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 20000,00 грн у виконавчому провадженні № 6398138.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у справі № 120/2874/20-а задоволено позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби, що полягає у невиплаті йому грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.08.2018. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.08.2018.

Як зазначає позивач, 24.12.2020 державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Куцулимою Г.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63981383 з виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 120/2874/20-а від 09.12.2020 щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.08.2018.

Крім того, постановою цього ж державного виконавця від 24.12.2020 вирішено стягнути з військової частини НОМЕР_1 виконавчий збір в розмірі 20000,00 грн у виконавчому провадженні № 6398138.

Обидві постанови надійшли на адресу позивача 28.12.2020 разом з відповідними супровідними листами.

Позивач вважає постанову про стягнення виконавчого збору неправомірною і такою, що підлягає скасуванню, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Позивач зазначає, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

На думку позивача, виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

При цьому позивач звертає увагу, що державний виконавець не здійснив жодних дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника (позивача) на користь стягувача (третя особа) присуджених сум за виконавчим листом № 120/2874/20-а.

Отже, у державного виконавця відсутні підстави для стягнення з військової частини виконавчого збору в розмірі 20000,00 грн, а тому оскаржувана постанова від 24.12.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору є такою, що суперечить чинному законодавству.

Водночас на підтримку заявлених позовних вимог позивач посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18.

Ухвалою суду від 10.02.2021 позовну заяву військової частини НОМЕР_1 залишено без руху, а позивачу встановлено строк для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

22.02.2021 від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 25.02.2021 відкрито провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

Цією ж ухвалою:

1) задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду та поновлено позивачу строк звернення до суду з цим позовом;

2) відповідачу встановлено дводенний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному статтею 162 КАС України;

3) витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 63981383;

4) третій особі встановлено дводенний строк з дня отримання ухвали для подання пояснень щодо позову з дотриманням правил, встановлених частинами другою-четвертою статті 162 КАС України.

01.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та зазначає, що за приписами статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відтак відповідач наголошує, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, а примусове виконання розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. Отже, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Крім того, на думку відповідача, позивач безпідставно посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, оскільки Велика Палата розглядала справу, у якій спір виник в межах виконання рішення про стягнення коштів, тоді як оскаржувана постанова у цій справі винесена у виконавчому провадженні з виконання рішення немайнового характеру, згідно з яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Також відповідач зауважує, що зі з місту виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 120/2874/20-а від 09.12.2020 слідує, що рішення суду неможливо виконати без участі боржника.

Відтак відповідач вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору з військової частини НОМЕР_1 прийнята в межах норм чинного законодавства про виконавче провадження, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідач надав засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 63981383.

Інших заяв по суті до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Водночас дата постановлення судового рішення у цій справі обумовлена перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) на лікарняному в період з 02.03.2021 по 15.03.2021 включно.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив таке.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у справі № 120/2874/20-а, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби, що полягає у невиплаті йому грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.08.2018. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.08.2018.

09.12.2020 Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 120/2874/20-а з виконання вищезазначеного судового рішення у зобов`язальній частині.

22.12.2020 стягувач ОСОБА_1 звернувся до начальника Замостянського відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про примусове виконання рішення суду на підставі вказаного виконавчого листа.

24.12.2020 державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Куцулима Г.С винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 663981383 з виконання рішення суду про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.08.2018.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанову від 24.12.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 20000,00 грн у виконавчому провадженні № 6398138, а також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, загальна сума яких склала 165,87 грн.

Супровідними листами від 24.12.2020 за №№ 75901/15.24-25/4, 75907/15.24-25/4 та 75911/15.24-25/4 відповідач направив зазначені постанови позивачу для відома та виконання.

Листом від 30.12.2020 за № 350/118/4259/пс військова частина повідомила Замостянський відділ ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про те, що на підставі виконавчого листа № 120/2874/20-а від 09.12.2020 ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.08.2018. До листа позивач додав довідку-розрахунок компенсації додаткової відпустки учаснику бойових дій солдату ОСОБА_1 від 04.12.2020 № 1016, розрахунково-платіжну відомість за видами оплат № 439 за грудень 2020 року, зведену відомість сум зарахування на рахунки на суму 7487,42 та платіжне доручення № 3324 від 24.12.2020.

Разом з тим, позивач не погоджується із законністю постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору у розмірі 20000,00 грн, а тому звернувся до суду з позовом про її скасування.

Вирішуючи справу по суті, суд керується такими мотивами.

Спірні правовідносини передусім регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону № 1404-VІІІ надано визначення поняття "виконавчий збір" та унормовано питання щодо його розміру, порядку та підстав стягнення.

Так, згідно з ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-юридичної особи.

Згідно з частиною 4 статті 27 Закону № 1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України" та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ).

Відтак, наведені приписи свідчать про те, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, оскільки державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

За змістом положень частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною третьою статті 40 Закон № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Також окремі питання організації виконання судових рішень визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення; про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, при цьому одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем приймається постанова про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

При цьому в розумінні положень Закону № 1404-VIII примусове виконання виконавчого документу розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі № 480/3452/19, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.

Аналогічна правова позиція також наведена у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19 та від 23.12.2020 у справі № 620/334/20.

Судом встановлено, що 24.12.2020 державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Куцулимою Г.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63981383 з примусового виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 120/2874/20-а від 09.12.2020.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника (позивача у справі) виконавчого збору в розмірі 20000,00 грн.

При цьому з матеріалів виконавчого провадження видно, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у справі № 120/2874/19-а виконано не було, оскільки виплата ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки фактично проведена Державною казначейською службою України 28.12.2020 згідно з платіжним дорученням військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2020.

Суд наголошує, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. Водночас стягнення з боржника виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Посилання позивача на те, що державним виконавцем не вчинено жодних дій з примусового виконання рішення суд вважає безпідставними, оскільки положеннями статті 27 Закону № 1404-VIII прямо передбачений обов`язок державного виконавця одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Отже, наведені обставини свідчать про те, що відповідач, приймаючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору, діяв правомірно та у відповідності до частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII.

Розмір виконавчого збору, що визначений оскаржуваною постановою, відповідає приписам частини 3 статті 27 Закону № 1404-VIII та статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (чотири розміри мінімальної заробітної плати (4*5000,00 грн = 20000,00 грн).

Тому у даному випадку відсутність реального виконання рішення не може свідчити про відсутність підстав для стягнення з боржника виконавчого збору.

Також суд вважає помилковими посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, з огляду на те, що вказана постанова Великої Палати Верховного Суду стосується застосування частини 2 статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

При цьому Велика Палата сформулювала свої висновки на основі аналізу частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII в редакції, що була чинною до внесення змін на підставі Закону України № 2475-VIII від 03.07.2018, а висновки, зроблені Великою Палатою у справі № 2540/3203/18, поширюються на випадки застосування норм частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII, якими передбачалось стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої з боржника суми боргу за виконавчим документом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що постанова державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Куцулими Г.С. від 24.12.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 20000,00 грн у виконавчому провадженні № 6398138 прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством. Доводи позивача правомірності вказаної постанови не спростовують та підстав для її скасування не дають.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи не підтвердився факт порушення законних прав та інтересів позивача внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформація про учасників справи:
1) позивач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 );
2) відповідач: Замостянський відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (, місцезнаходження: вул. Соборна, 15-А, м. Вінниця, 21050);
3) третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Повне судове рішення складено 16.03.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович