Справа № 420/8843/20
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8843/20
УХВАЛА
11 березня 2021 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Вовченко O.A., розглянувши матеріали позовної заяви військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду 11 вересня 2020 року надійшов позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної майнової шкоди у сумі 4311,14 грн.
16 грудня 2020 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року скасовано. Справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.
11 січня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа № 420/8843/20, яка згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду передана на розгляд судді Вовченко О.А.
Ухвалою від 21 січня 2021 року позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди залишено без руху. Встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.
10 лютого 2021 року продовжено військовій частині НОМЕР_1 строк для усунення недоліків позовної заяви військової. Встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.
В ухвалі від 10 лютого 2021 року роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки повинні бути усунені шляхом надання до суду доказів звернення до суду позовною заявою у строки, визначені ст.122 КАС України чи належним чином обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду (з копією відповідачу).
25 лютого 2021 року до суду від позивача за вх. №9743/21 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, яку обґрунтовує тим, що:
- позивач не звернувся відразу до суду після отримання матеріалів службового розслідування з наказом Військової академії м.Одеса від 03.10.2018 року №856-А тому, що дійшовши висновку про те, що начальник військової академії діяв всупереч діючому законодавству і з порушенням ст.19 Конституції, не видав наказ про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, як того вимагало діюче на час виникнення спірних відносин законодавство, і з метою уникнути судової тяганини, повторно звернувся з запитом до Військової академії за №203 від 07.02.19 з посиланням на приписи п.29 Положення №243 та проханням надіслати на адресу військової частини НОМЕР_1 копію наказу про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 і чекав певний час на нього відповідь (докази звернення надавались до попередньої заяви);
- діючи у відповідності до ст. 19 Конституції України та п.31 Положення №243, що діяло під час встановлення факту заподіяння шкоди, військова частина НОМЕР_1 26.12.2019 року подала спочатку саме цивільний позов;
- у 2019 році у складі оперативно-тактичних угруповань в Операції об`єднаних сил на сході України від військової частини НОМЕР_1 виконували службові (бойові) завдання 30 військовослужбовців військової служби за контрактом, у 2020 році - 21, що вплинуло на пропущення строку звернення до суду з позовом. Станом на сьогодні 14 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 продовжують виконання покладених на частину завдань у складі оперативно-тактичних угруповань в Операції об`єднаних сил на сході України;
- спочатку законодавством України було передбачено розгляд питання відшкодування збитків саме в порядку цивільного судочинства, незважаючи на проходження винною особою військової (публічної) служби. В подальшому юрисдикція змінилась. При цьому, в рамках кримінального судочинства досі передбачено подання саме цивільного позову до винного військовослужбовця, що ще раз підтверджує той факт, що законодавством остаточно не вирішено це питання;
- Верховний Суд у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17 наголосив, що розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності. На момент початку реалізації права на відшкодування заподіяної військовій частині шкоди (25.07.18 (день відліку часу про визнання винним позивача за результатами службового розслідування), перше звернення (24.07.18) до військової академії (м. Одеса), де проходив військову службу позивач) зазначена Постанова ВС від 12.12.18 не діяла і не була опублікована, а водночас діяло Положення №243, яким було власне передбачено подання саме цивільного позову до суду;
- виходячи із цілей і завдань військової частини, вона не повинна була обов`язково бути обізнаною про зміну судової юрисдикції при розгляді в суді питання відшкодування шкоди, заподіяної з вини військовослужбовця.
Вирішуючи вказане клопотання позивача, суддя зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2018 року №212 направлено матеріали службового розслідування до Військової академії м.Одеса для прийняття рішення про притягнення колишнього командира роти охорони, старшого лейтенанта ОСОБА_1 до підвищеної матеріальної відповідальності.
При цьому старшого лейтенанта ОСОБА_1 наказом військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2018 року №97 виключено зі списків особового складу часини та визнано таким, що вибув для подальшого проходження військової служби до Військової академії (м.Одеса).
Наказом Військової академії м.Одеса від 03.10.2018 року №856-А повернуто позивачу матеріали службового розслідування стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач звернувся до Військової академії з листом №203 від 07.02.2019 року з проханням надіслати на адресу військової частини НОМЕР_1 копію наказу про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 .
Суддя зазначає, що вважає необґрунтованими доводи позивача щодо повторного звернення із запитом до Військової академії м.Одеса за №203 від 07.02.19 з проханням надіслати на адресу військової частини НОМЕР_1 копію наказу про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки з наказу Військової академії м.Одеса від 03.10.2018 року №856-А чітко вбачається, що матеріали службового розслідування стосовно ОСОБА_1 були повернуті без прийняття за результатами їх розгляду наказу про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 . Позивачем до суду не надано доказів оскарження бездіяльності Військової академії м.Одеса щодо неприйняття відповідного наказу, а небажання позивача вирішувати спір у судовому порядку не зупиняє перебіг строку звернення до суду з відповідним позовом.
При цьому, суддя зазначає, що про таку бездіяльність Військової академії м. Одеси позивач дізнався ще 01.02.2019 року, отримавши матеріали службового розслідування з наказом Військової академії м.Одеса від 03.10.2018 року №856-А.
Вказана ухвала набрала законної сили 08.01.2020 року та залишена в силі постановою Одеського апеляційного суду від 10.06.2020 року.
Окрім цього, факт оскарження ухвали, в якій наявне посилання на правову позицію Верховного Суду, не впливає на той факт, що така правова позиція є чинною (окрім випадків відступлення Верховним Судом від своїх попередніх висновків).
Суддя не приймає до уваги посилання позивача на постанову Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17, оскільки зі змісту висновків, наведених у такій постанові вбачається, застосування принципу незворотності дії закону у часі означає, що у разі, якщо правовідносини стосовно реалізації певного права розпочато у період чинності нормативно-правового акта, за умови, що особа здійснила конкретні дії, що виражають її волевиявлення стосовно реалізації права (звернулась до суб`єкта владних повноважень, подала повний пакет документів тощо), то особа повинна мати можливість закінчити реалізацію відповідного права за тими нормами, що діяли на момент початку реалізації відповідного права, навіть якщо до завершення реалізації права вони втратили чинність.
Враховуючи те, що позивач звернувся до Приморського районного суду м.Одеса (розпочав реалізацію процедури не притягнення особи до матеріальної відповідальності, а стягнення завданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди) з цивільним позовом 26.12.2019 року, тобто тоді, коли Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР втратило чинність (з 31.10.2019 року), відтак норми Положення, що передбачали: « 31. У разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди» застосуванню у спірних правовідносинах не підлягали.
Посилання позивача на можливість звернення військової частини до суду з цивільним позовом в рамках кримінального провадження суддя вважає недоречним у даній справі, оскільки доказів відкриття такого кримінального провадження щодо ОСОБА_1 до суду не надано.
Посилання позивача на відсутність у нього обов`язку бути обізнаним про зміну судової юрисдикції та про зміну судової практики спорів щодо відшкодування шкоди, завданої посадовими/службовими особами державних установ, підприємств та організацій, суддя вважає необґрунтованим, оскільки у спірних правовідносинах військова частина НОМЕР_1 виступає в якості суб`єкта владних повноважень та відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України повинна добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема в частині дотримання строків звернення до суду з позовними заявами.
Щодо посилань позивача на те, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 виконували у 2019 та 2020 роках та продовжують виконання покладених на частину завдань у складі оперативно-тактичних угруповань в Операції об`єднаних сил на сході України, суддя зазначає, що позивачем до суду не надано доказів на підтвердження того, що у 2019-2020 роках усі військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 перебували у зоні ООС на сході України, що дійсно свідчило б про об`єктивну неможливість вчасного звернення позивача до суду з даним позовом.
Суддя вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Відтак, недоліки, зазначені в ухвалі від 10 лютого 2021 року року позивачем усунені не були, доказів звернення до суду у встановлений статтею 122 КАС України строк чи належним чином обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду до суду не надано.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до п.1 п.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу.
Керуючись ст.ст.169, 241, 248, 294-295 КАС України, суддя, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди повернути позивачеві, роз`яснивши, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали разом з позовною заявою та всіма додатками до неї надіслати позивачеві.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вовченко O.A.