Справа № 200/1443/21-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 р. Справа№200/1443/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області (місце знаходження: вул. Миру, буд. 35, м. Бахмут, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

09 лютого 2021 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 88 від 18.01.2021 року, яким ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії за вислугу років в частині обмеження максимального розміру пенсії;

- зобов`язання Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у повному основному розмірі пенсії від середнього заробітку (90%), перерахованому рішенням № 88 від 18.01.2021 року на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року у справі № 200/6137/20-а, без обмеження максимального розміру та виплатити різницю в отриманій пенсії з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.01.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії, відповідно до якого з 01 січня 2020 року основний розмір середнього заробітку (90%) склав 58 640, 30 гривень. Зазначає, що розмір пенсії був протиправно обмежений максимальним граничним розміром, який складає десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Таке обмеження пенсії максимальним розміром вважає протиправним, а рішення відповідача прийнятим всупереч вимог законодавства та Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача надав суду відзив, в якому зазначив, що перерахування пенсії позивачу було здійснено на виконання рішення суду, яким було відмовлено позивачу в задоволенні частині позовних щодо обмеження максимального розміру пенсії. На виконання рішення суду управлінням відповідача було перераховано пенсію позивачу, розмір якої обмежено максимальним розміром виплачуваної пенсії.

Зазначає, що управлінням виконано рішення суд, а тому воно діяло в межах наданих повноважень у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах своєї компетенції.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що рішенням суду їй було відмовлено в задоволені позовних вимог в частині відсоткового розміру пенсії та обмеження пенсії максимальним розміром у зв`язку з їх передчасністю, оскільки права позивача на час винесення рішення суду не були порушені. При винесенні рішення управлінням пенсійного фонду України було застосовано до позивача обмеження розміру її пенсії граничним розміром, тобто відбулось порушення її прав. За таких обставин просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

15 березня 2021 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є отримувачем пенсії за вислугу років, відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 22.04.2008 року.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просила: - визнати протиправним і скасувати рішення № 19 від 24.03.2020, яким відмовлено в перерахунку пенсії за вислугою років за Законом України «Про прокуратуру»; - зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугою років у зв`язку з підвищенням посадового окладу згідно з Постановою КМУ № 657 від 30.08.2017, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019, на підставі довідки Прокуратури Донецької області № 18-85-445 від 12.03.2020, виходячи з 90% заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат з 1 січня 2020 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року по справі № 200/6137/20-а задоволено частково позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправним і скасовано рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 19 від 24 березня 2020 року.

Зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії за вислугою років у зв`язку з підвищенням посадового окладу згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 657 від 30.08.2017, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019, на підставі довідки Прокуратури Донецької області № 18-85-445 від 12.03.2020, з урахуванням раніше проведених виплат з 1 січня 2020 року. Відмовлено в задоволені іншій частині позовних вимог.

У рішенні суду зазначено, що "Питання щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і питання обмеження пенсії максимальним розміром не розглядалися відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення і повинні вирішуватися після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок".

Вказане рішення суду від 15 жовтня 2020 року по справі № 200/6137/20-а набрало законної сили на підставі Ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року.

На виконання рішення суду Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду Донецької області перераховано пенсію, винесено рішення від 18.01.2021 року № 88, яким ОСОБА_1 перераховано пенсію із застосуванням основного розміру пенсії від середнього заробітку - 58 640, 30 гривень та загального проценту розрахунку пенсії від середнього заробітку - 90%.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно застосування до позивача граничного розміру пенсії.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (надалі - Закон №1789-ХІІ).

Згідно із частинами 2, 9 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663 від 12.07.2001, чинної на момент призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною 13 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до частини 18 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

В подальшому, прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ (надалі - Закон №1697-VІІ), який набрав чинності з 15.07.2015.

Відповідно до частини 20 статті 86 Закону №1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону №1697-VІІ попередній Закон України «Про прокуратуру» із змінами частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 Закону.

Законом України від 02.03.2015 №213-VІІ (далі - Закон №213-VІІ) внесено зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ в частину 15 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, згідно якої визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Також, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону №213-VІІ передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру».

Новою редакцією статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ суттєво звужено і обмежено зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким пенсію призначено до набрання чинності цими законами (Законами №76-VІІІ, №213-VІІ).

При цьому, Законом №1697-VІІ визнано таким, що втратив чинність Закон України №1789-ХІІ, в тому числі частини статті 50-1, крім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої цієї статті.

Верховним Судом в постанові від 24.04.2019 №826/8546/18 звернуто увагу на те, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом №1697-VІІ покладено саме на уряд, що у свою чергу, призвело до неможливості проведення органами ПФУ перерахунку пенсій працівникам прокуратури, а також численних звернень пенсіонерів до суду щодо оскарження дій територіальних управлінь Пенсійного фонду України. Суди у зазначеній справі визнали протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язали Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та ухвалити рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Проте рішення суду Кабінетом Міністрів України фактично не виконано.

Водночас, Конституційним Судом України 13.12.2019 за результатами розгляду справи №3-209/2018 (2413/18, 2807/19) ухвалено рішення №7-р(II)/2019, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 визнано неконституційним та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

В контексті викладеного, суд зазначає, що застосування нових положень до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, суперечить вимогам частини 1 статті 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.

Тобто безпідставним є застосування до правовідносин норм Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, оскільки вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності.

Отже, зміни стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку. Таким чином, враховуючи те, що позивач вже є пенсіонером і пенсію призначено до 01.01.2016, тому до розміру пенсії Позивача не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697-VІІ.

Крім того, звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до статті 22 Конституції України не допускається.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 №16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 №13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

У цій справі пенсійним органом перераховано пенсію позивачу з обмеженням максимального розміру пенсії, посилаючись на те, що рішенням суду було відмовлено в задоволенню позивачу позовних вимог в цій частині.

Проте, на час ухвалення Рішення Донецьким окружним судом від 15 жовтня 2020 року по справі № 200/6137/20-а між сторонами не було спірним питання обмеження розміру пенсії її максимальним розміром, про що вказано у зазначеному рішенні суду.

Станом на час розгляду справи такий спір наявний, жодних інших обґрунтувань управлінням пенсійного фонду України в застосуванні до позивача обмежень, окрім рішення суду від 15 жовтня 2020 року по справі № 200/6137/20-а, суду не надано.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VІ до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ внесено нову норму, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VІ передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Тобто, протиправним є застосування до правовідносин норм Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ в частині обмеження розміру пенсії, оскільки вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності. Отже, зміни стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку.

Натомість, Позивачу пенсію призначено відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, тобто до набрання чинності Закону №1697-VІІ.

Таким чином, враховуючи те, що Позивач вже є пенсіонером за вислугою років і пенсія призначена їй до 01.01.2016, тому до розміру пенсії ОСОБА_1 не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697-VІІ.

Отже, пенсія, перерахована позивачу з 01.01.2020 року підлягає виплаті у визначеному пенсійним органом розмірі без обмеження такої суми максимальним розміром.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з управління відповідача суми судового збору у розмірі 908, 00 на користь позивача, як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області (місце знаходження: вул. Миру, буд. 35, м. Бахмут, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 88 від 18.01.2021 року, яким ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії за вислугу років в частині обмеження максимального розміру пенсії.

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у повному основному розмірі пенсії від середнього заробітку (90%), перерахованому рішенням № 88 від 18.01.2021 року на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року у справі № 200/6137/20-а, без обмеження максимального розміру та виплатити різницю в отриманій пенсії з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.01.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 16 березня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова