Справа № 490/6408/19
Суддя: Шолох Л. М.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

490/6408/19 15.03.2021
н/п 2-а/490/121/2020
Справа № 490/6408/19
н/п 2-а/490/121/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

у складі головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Головатюк А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України, поліцейського роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Канавцев Сергій Вячеславович, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України (далі УПП в Миколаївській області ДПП України), поліцейського роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Канавцев С.В. (далі третя особа, ОСОБА_2 ), в якій він просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ № 1341495 від 18 липня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність оскаржуваної постанови, оскільки відповідачем було порушено визначений законом порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

Так 18 липня 2019 року близько 23 год. 45 хв. на автомобілі Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , він рухався по вул. Пушкінській у м. Миколаєві зі сторони Інгульського мосту в напрямку вул. Адміральська. Наблизившись до вул. Адміральська, він повернув наліво на цю вулицю в напрямку вул. Наваринської та проїхавши певну відстань, здійснив розворот у зворотньому напрямку, під`їхавши до перехрестя, під`їхавши до світлофора на перехресті вул. Пушкінська та вул. Адміральська і зупинився на червоний сигнал світлофора. Після ввімкнення зеленого сигналу світлофора він продовжив рух по вул. Адміральській, перетнувши перехрестя, після чого його наздогнав автомобіль патрульної поліції з увімкненими блакитними проблисковими маячками та звуковим сигналом вимагав зупинитися.

Інспектором патрульної поліції не було продемонстровано йому докази факту порушення ним пункту 16.3 ПДР, такі докази не були додані і до постанови про вчинення ним адміністративного правопорушення. Жодних документів, що підтверджують наявність у поліцейського або патрульному автомобілі та сертифікацію відповідних технічних засобів для фіксації порушень ПДР, також надано не було. Всупереч вимогам статті 268 КУпАП його штучно позбавили можливості скористатися своїми правами, чим їх фактично порушено, оскільки справа розглянута без його присутності (постанова складена та на надана йому для ознайомлення вже з зазначеним у ній штрафом) серед «чистого поля» - на узбіччі дороги.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2019 року відкрито загальне позовне провадження.

15 січня 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов відзив на позов представника відповідача та третьої особи ОСОБА_3 , в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У період з липня 2019 року до 03 січня 2021 року справа перебувала на розгляді іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 січня 2021 року для розгляду цієї справи визначено суддю ОСОБА_4 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею ОСОБА_4 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 03 березня 2021 року.

У судове засідання 03 березня 2021 року з`явився позивач Філевський Р.М. та представник УПП в Миколаївській області ДПП України та третьої особи ОСОБА_2 .

Позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, представник відповідача та третьої особи Коваль А.В. позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи судом встановлено таке.

18 липня 2019 року о 23 год 58 хв. поліцейським роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Канавцевим С.В. складено постанову про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та притягнено його адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 18 липня 2019 року о 23 год. 45 хв. керував транспортним засобом Honda CR-V, рухаючись у м. Миколаєві, по вул. Адміральській, на перехрест з вулицею Пушкінська, при увімкненому червоному сигналі світлофора здійснив заїзд за дорожній знак 5.62 місце зупинки, чим порушив п.16.3 Правил дорожнього руху, порушення водіями транспортного засобу дій у разі необхідності надання переваги в русі транспортних засобів.

Не погодившись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови, суд відповідно до частини другої статті 2 КАС України перевіряє чи прийняте оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як свідчить зміст оскаржуваної постанови, вона винесена інспектором Канавцевим С.В. відповідно до правил, визначених Кодексом про адміністративні правопорушення України (далі КУпАП).

Отже, у даному випадку слід перевірити дотримання інспектором поліції порядку притягнення до адміністративної відповідальності, визначеного КУпАП, в редакції чинній на момент складання оскаржуваної постанови, тобто станом на 18 липня 2019 року.

Відповідно до статті 213 КУпАП (в редакції від 03 липня 2019 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин) справи про адміністративні правопорушення розглядаються: 1) адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; 2) виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом; 4) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, Верховним Судом; 5) органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Частиною першою статті 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, як зокрема, правил дорожнього руху, передбачених частинами першою, другою, третьою та п`ятою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (частини друга та третя статті 222 КАС України).

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (стаття 249 КУпАП).

Статтею 258 КУпАП передбачено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Зокрема, частиною другої статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

За такого суд дійшов висновку про те, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 122 КУпАП віднесено по повноважень Національної поліції. Під час розгляду справ такої категорії протокол про адміністративне правопорушення, перед винесенням постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не складається.

Суд відхиляє посилання позивача на науково-консультативний висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України щодо неможливості застосування приписів статті 258 КУпАП до спірних правовідносин, оскільки означений висновок не є джерелом права в розумінні статті 7 КАС України.

Натомість приписи КУпАП, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, вказують на необхідність застосування статті 258 КУпАП під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачених частиною другою статті 122 КУпАП .

Зазначене узгоджується з правової позицією Верховного Суду, викладеної зокрема, у постановах від 09 лютого 2019 року № 489/2363/16-а, від 09 липня 2020 року№ 177/525/17 (2-а/177/23/17), від 30 травня 2018 року №337/3389/16-а, від 15 листопада 2018 року №524/5536/17 та інших.

Щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, то слід зазначити, що 07 листопада 2015 року наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395 затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція).

Пункт 1 та 2 розділу III цієї Інструкції вказує на те, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пункт 9 розділу ІІІ. Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Тобто, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, виноситься працівником поліції на місці вчинення правопорушення.

Посилання ж позивача на рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 не можуть бути взяті судом до уваги. Зазначене рішення прийнято до внесення, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, змін у статтю 258 КУпАП, а тому не може бути застосовано у спірних правовідносинах, які виникли у липні 2019 року, тобто після набрання чинності зазначеними змінами у законодавстві.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 489/2363/16-а.

Згідно з приписами статті 245 КУпАП завданнями провадження в адміністративних правопорушеннях є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне, з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадські організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані , на основі яких у визначеному законом порядку орган (осадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимоги до змісту постанови про адміністративне правопорушення визначені статтею 283 КУпАП. Такі відповідно до частини третьої статті 283 КУпАП постанова про справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, зазначених у частині другій цієї статті повинна, зокрема, містити відомості, зокрема, і про технічний засіб, яким зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак).

Зі змісту наведеного слідує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. А у разі розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, у постанові має бути вказано технічний запис, яким зафіксовано факт вчинення цього порушення.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що технічний засіб має бути зазначений у постанові, лише у разі фіксування адміністративного правопорушення в автоматичному режимі. Вимоги до такої постанови визначені у частині четвертій статті 283 КУпАП, тоді як частина третя цієї статті зобов`язує працівників поліції зазначати у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 122 КУпАП технічний запис, яким здійснено фіксування цього правопорушення.

Таких же висновків дійшов і Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2018 року № 524/5536/17.

Частиною другою статті 122 КУпАП (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 16.3. розділу 16 Проїзд перехресть правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 році № 1306

Київ (про порушення позивачем якого зазначено у оскаржуваній постанові) визначено, що у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

В оскаржуваній постанові відповідача наявна інформація про позивача ОСОБА_1 , зазначено суть правопорушення та визначено суму штрафу на його вчинення.

Однак, будь-яких доказів вини позивача у вчиненні 18 липня 2019 року о 23 год. 45 хв. адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП оскаржувана постанова не містить.

Під час судового розгляду справи відповідач разом з відзивом на позов надав до суду надав диск з відеозапис з назвою файлу «Канавцев (Філевський)» та записи з нагрудної камери патрульного поліцейського (№ , №, № ), на яких зафіксовано спілкування позивача з поліцейським після його зупинки.

Позивач вказав на те, що даний диск не може бути належним доказом у цій справі, оскільки він не був йому направлений разом з копією відзиву на його позов, що вказує на те, що даний доказ не може бути прийнятим судом до уваги.

Суд вважає, що зазначене позивачем вказує на недотримання відповідачем вимог частини третьої статті 162 КАС України. Однак не дослідження такого доказу у під час розгляду справи буде проявом надмірного формалізму та суперечитиме завданням адміністративного судочинства, зокрема щодо справедливого та неупередженого вирішення спору.

За результатами перегляду файлу «Канавцев (Філевський)» судом встановлено, що він не містить будь-якої інформації щодо виду технічного засобу, яким здійснено фіксування, його номерного знаку або інших даних, які б дали б можливість суду перевірити яким саме технічним засобом здійснено фіксування та ким саме здійснено фіксування правопорушення. Крім того, позивач не був ознайомлений зі змістом цього файлу 18 липня 2019 року після його зупинки патрульними поліцейськими.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що більше за все це запис з відео- реєстратора патрульного автомобіля, однак належних та допустимих доказів цього суду не надав.

Суд вважає слушними доводи представника відповідача про те, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, однак зауважує, що збирання та фіксація таких доказів має бути здійснена поліцейським з дотриманням вимог КУпАП. А у даному випадку вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП має бути зафіксоване технічним засобом, інформація про який має бути внесена до постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (частина третя статті 283 КУпАП).

Оскаржувана постанова відповідача не містить будь-якої інформації щодо технічного засобу, яким здійснено фіксування подій, які відбулися 18 липня 2019 року о 23 год 45 хв у м. Миколаєві, по вул. Адміральській, 13 за участі позивача. Позивач не був ознайомлений із таким записом і після зупинки його працівниками поліції.

За такого наданий представником відповідача диск, на якому міститься файл під назвою «Канавцев (Філевський)» не може бути належним та допустим доказом у цій справі, оскільки його отримано з порушенням визначеного КУпАП порядку.

У своїй постанові від 08 липня 2020 року № 177/525/17 Верховний Суд вказав на те, що вчинення особою адміністративного правопорушення має бути підтверджено належним та допустимими доказами, навіть у випадку визнання особою вини у порушенні ПДР.

Звертаючись до суду із даним позовом та у судовому засіданні під час розгляду справи позивач заперечив ту обставину, що він здійснив заїзд за дорожній знак 5.62 на червоний сигнал світлофора. Позивач вказав на те, що маневр на перехресті вулиць Адміральська та Пушкінська він розпочав на зелений сигнал світлофора, зупинився коли на світлофорі з`явився червоний сигнал та надав перевагу у русі транспортному засобу, який рухався по вул. Пушкінська, що і вбачається з відеозапису (файл «Канавцев (Філевський)»).

Після ввімкнення зеленого сигналу світлофору позивач продовжив рух.

Отже, позивач не погодився із висновком патрульного поліцейського щодо наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП. А відповідачем відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України не надано належних та допустимих доказів наявності у діях позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

Частина перша статті 9 КУпАП вказує на те, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У своїй постанові від 30 травня 2018 року № 337/3389/16-а Верховний Суд зазначив, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що виносячи оскаржувану постанову відповідач діяв у межах своїх повноважень, однак не у спосіб, визначений чинним законодавством.

Відповідач не виконав вимоги частини другої статті 77 КАС України та не довів правомірність оскаржуваної постанови належними та допустимими доказами.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За такого постанову серії ЕАВ № 1341495 від 18 липня 2019 року поліцейського роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Канавцева С.В. слід визнати протиправною та скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Судові витрати судом у справі відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України, поліцейського роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Канавцев Сергій Вячеславович, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ № 1341495 від 18 липня 2019 року поліцейського роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Канавцева Сергія Вячеславовича.

Закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Центральний районний суд міста Миколаєва.

Повний текст рішення виготовлено 15 березня 2021 року.

Суддя Л.М. Шолох