Справа № 360/2024/20
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2024/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Ірметової О.В.

за участю

секретаря судового засідання: Попової Н.І.

представника позивача: Рибаса А.С.

представника відповідача: Кузминової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Автогаражного товариства «Автомобіліст» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Автогаражного товариства «Автомобіліст» до Головного управління ДПС у Луганській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати: податкове повідомлення-рішення від 11.01.2020 № 5 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 84496,40 грн., податкове повідомлення-рішення від 11.01.2020 № 5 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 510,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для застосування фінансових санкцій у вказаних податкових повідомленнях рішеннях вказано акт фактичної перевірки № 0051/12/32/05/05/21824076/315 від 19.12.2019. АТ «Автомобіліст» оскаржило вказані ППР до ДПС України. Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 25.03.2020 № 10847/6/99-00-08-05-06-06 ППР залишено без змін, а скаргу АТ «Автомобіліст» - без задоволення. Із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач не погоджується у зв`язку з наступним.

Висновки перевірки, на думку позивача, містять відомості про порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 44.3 ст. 44 та 85.2 ст. 85 ПКУ. Вказане не відповідає дійсності, оскільки в касовій книзі відображені операції з приймання членських внесків членів АТ «Автомобіліст», яке відповідно до Статуту та відомостей ЄДРПОУ є неприбутковою громадською організацією, і ані відомості касової книги, ані пояснення посадових осіб АТ «Автомобіліст» відомостей про надання послуг та отримання за це готівкових коштів не містять (всі документи, витребувані перевіряючими, були надані їм під час здійснення фактичної перевірки відповідно до вимог ст. 85.2 ПКУ).

Також позивачем зазначено, що акт фактичної перевірки не містить відомостей про його реєстраційний номер, в акті розбірливо не зазначено посади осіб, що його підписали, що свідчить про порушення податковим органом порядку складання акту. ППР не містять граничні строки, передбачені для оскарження; розрахунки фінансових санкцій складено не за встановленою формою, не містять назви організації, дати складання та реєстраційного індексу документа, підписано неповноважною особою.

Крім того, позивачем зазначено, що перевірку було проведено під час дії мораторію на проведення перевірок.

Відповідач не погодився з позовом та подав відзив на позов (а.с.67-73), в якому зазначив, що фактична перевірка АТ «Автомобіліст» здійснена з дотриманням вимог чинного законодавства.

На підставі наказу від 17.12.2019 № 535 «Про проведення фактичної перевірки» було проведено фактичну перевірку протягом календарного року повторно та встановлено порушення п.1 ст. З Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265), у частині здійснення діяльності (проведення розрахункових операцій при наданні послуг) без застосування належним чином зареєстрованого, опломбованого та переведеного у фіскальний режим роботи РРО (попередня фактична перевірка була проведена згідно наказу ГУ ДФС у Луганській області від 17.05.2019 №521 з 17.05.2019 по 22.05.2019, якою встановлено порушення п. 1 ст. 3 Закону №265, у частині здійснення діяльності, а саме проведення розрахункових операцій при наданні послуг без застосування належним чином зареєстрованого, опломбованого та проведеного у фіскальний режим роботи РРО). Перед початком проведення фактичної перевірки АТ «Автомобіліст», голові правління ОСОБА_1 було пред`явлено службові посвідчення та ознайомлено з наказом ГУ ДПС у Луганській області від 17.12.2019 № 535 та направленнями на проведення фактичної перевірки. Перевірку здійснено у присутності голови правління АТ «Автомобіліст» ОСОБА_1 , який підписав акт перевірки із зауваженнями.

Під час проведення фактичної перевірки з 18.12.2019 по 19.12.2019 були надані пояснення головою правління АТ «Автомобіліст» ОСОБА_1 та старшим бухгалтером ОСОБА_2 , якими заначено, що з 05.12.2019 АТ «Автомобіліст» за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонеиьк. смт. Сиротине, були надані послуги в готівковій формі (з 05.12.2019 по 18.12.2019) на загальну суму 84496. 40 гри., без застосування реєстратора розрахункових операцій.

Відповідно до касової книги від 05 грудня 2019 року, яка прошнурована, пронумеровано у кількості 50 сторінок та скріплена печаткою АТ «Автомобіліст» встановлено: що надання послуг здійснюється у готівковій формі, а саме:

- на сторінці 1 за 05 грудня 2019 року надійшли грошові кошти за надання послуг у готівковій формі у сумі 8780, 00 грн,

- на сторінці 2 за 06 грудня 2019 року надійшли грошові кошти за надання послуг у готівковій формі у сумі 13921,00 грн.,

- на сторінці 3-4 за 10 грудня 2019 року надійшли грошові кошти за надання послуг у готівковій формі у сумі 26899,40 грн.,

- на сторінці 5 за 11 грудня 2019 року надійшли грошові кошти за надання послуг у готівковій формі у сумі 5935,00 грн.,

- на сторінці 6 за 12 грудня 2019 року надійшли грошові кошти за надання послуг у готівковій формі у сумі 3572,00 грн.,

- на сторінці 7 - 8 за 16 грудня 2019 року надійшли грошові кошти за надання послуг у готівковій формі у сумі 17529,00 грн.,

- на сторінці 9 за 18 грудня 2019 року надійшли грошові кошти за надання послуг у готівковій формі у сумі 7860,00 грн.

Таким чином, АТ «Автомобіліст» порушено вимоги пункту 1 статті 3 Закону №265, у частині здійснення діяльності (проведення розрахункових операцій при наданні послуг) без застосування належним чином зареєстрованого, опломбованого та переведеного у фіскальний режим роботи РРО на загальну суму 84496, 40 грн.

В ході перевірки був зроблений запит про надання документів від 18.12.2019, який особисто отримав 18.12.2019 голова правління АТ «Автомобіліст» ОСОБА_1 .

До перевірки не надано наступні документи про що складено акт про ненадання документів від 19.12.2019 №356/12-32-05-05/21824076, а саме: касові книги, прибутково-видаткова касові ордери за період з 23.05.2019 по 04.12.2019, чим порушено п. 44.3 ст. 44 п. 85.2 ст. 85 ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ, а саме: не забезпечено зберігання первинних документів та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю, у зв`язку до позивача застосовані фінансові санкції.

Відповідач також заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 25.05.2020 позов Автогаражного товариства "Автомобіліст" залишено без руху (а.с.55-56).

Ухвалою суду від 05.06.2020 позовну заяву Автогаражного товариства "Автомобіліст" до ДПС у Луганській області прийнято до розгляду та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.61-62).

Ухвалою суду від 03.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с.103).

Ухвалою суду від 14.07.2020 в задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Луганській області щодо виклика свідків відмовлено (а.с. 112).

Ухвалою суду від 14.07.2020 провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення у справі № 360/1912/20 за позовом Автогаражного товариства «Автомобіліст» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (а.с. 113-114).

Ухвалою суду від 01.02.2021 провадження у справі поновлено (а.с.154).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав пояснення, ананлогічни доводам, викладеним у позові. Також представник позивача зазначив, що на теперішній час податкове повідомлення-рішення від 14.06.2019 № 6, яким до позивача було застосовано фінансові санкції 1 грн, скасовано.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у відзиві.

Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам в межах вимог ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що громадська організація автогаражне товариство «Автомобіліст» (АГТ «Автомобіліст»), , зареєстрована в якості юридичної особи, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, смт.Сиротине, перебуває на обліку в ДПІ у м.Сєвєродонецьку (м.Сєвєродонецьк) ГУ ДПС у Луганській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 21).

На підставі наказу ГУ ДПС у Луганській області від 17.12.2019 № 535, керуючись вимогами п.п.20.1.2, 20.1.4, 20.1.8, 20.1.9, 20.1.10, п.п.20.1.11, п.п.20.1.13 п.20.1 ст.20 та п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п. 80.2.6 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС проведено фактичну перевірку за місцем фактичного провадження (здійснення) діяльності АТ «Автомобіліст» із терміном проведення не більше 10 діб з 18.12.2019.

За результатами проведеної перевірки ГУ ДПС у Луганській області складено акт від 19.12.2019 № 0051/12/32/05/05/21824076/315, яким встановлено порушення АТ «Автомобіліст» вимог:

- п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у частині здійснення діяльності (проведення розрахункових операцій при наданні послуг) без застосування належним чином зареєстрованого, опломбованого та переведеного у фіскальний режим роботи РРО;

- п.44.3 ст. 44 , п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України у частині не забезпечення зберігання первинних документів та/або ненадання платником податків контролююючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійснення податкового контролю (а.с.81-82).

На підставі акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Луганській області винесені податкові повідомлення-рішення від 11.01.2020:

- № 5 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у розмірі 84496,40 грн., за порушення п.1, ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахуноквих операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995 (а.с.85-86);

- № 5 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 510,00 грн. за порушення п.44.3 ст. 44 , п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України (а.с. 87-88).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідачів, суд виходить з такого.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі ПК України).

У відповідності до підпункту 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, до функцій контролюючих органів віднесено, зокрема, здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.

Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України.

Так, за приписами пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3.

За приписами пункту 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (пункт 80.7 статті 80 ПК України).

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (пункт 80.10 статті 80 ПК України).

У відповідності до вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Позивач при зверненні до суду, а також під час судового засідання представник позивача не зазначив на порушення порядку проведення перевірки саме з підстав не надання представниками відповідача наказу на проведення фактичної перевірки та направлень.

В свою чергу суд зазначає, що підставою для проведення перевірки на підставі п.п. 80.2.6 п. 80.2 ст. 80 ПК України, є доповідна записка, в якій зазначено про проведення фактичної перевірки АГТ "Автомобіліст", за наслідками якої встановлені порушення вимог податкового законодавства та складено акт від 22.05.2019 № 0054/12/32/14/06/21824076/288 (а.с.74-76).

Посилання позивача щодо проведення фактичної перевірки в період дії мораторію, встановленого статтею 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VІІ, суд вважає помилковими, оскільки положення даного закону є несприйнятними як підстава правового регулювання спірних правовідносин, з огляду на системний аналіз статей 1, 5, 7 ПК України, за якими серед загальних засад встановлення податків і зборів пунктом 7.3 статті 7 передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Стаття 2 ПК України встановлює, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Оскільки норми даного закону не відповідають встановленим Податковим кодексом України засадам, їх положення не можуть застосовуватись у межах спірних відносин.

Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у судовій постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 805/2210/17-а.

Щодо виявлених в ході фактичної перевірки порушень чинного законодавства з боку АТ «Автомобіліст» суд зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі Закон № 265), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Згідно із статтею 2 Закону № 265 розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону № 265 реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, та розрахункові книжки не застосовуються, при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних уповноваженою особою відповідного суб`єкта господарювання.

Як вбачається з акта перевірки, відповідачем встановлено порушення АТ «Автомобліст» вимог ст.3 Закону № 265 в частині проведення розрахункових операцій без застосування зареєстрованого в установленому порядку та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій. При цьому, в обґрунтування такого висновку відповідач посилається на ту обставину, що АТ «Автомобіліст» здійснює діяльність по наданню послуг.

Суд зауважує, що згідно пункту 1.1 Статуту АТ «Автомобіліст» є добровільним об`єднанням фізичних осіб, створеним для здійснення та захисту прав і свобод людини та громадянина, задоволення суспільних, зокрема, економічних, соціальних, культурних, освітніх та інших інтересів своїх членів та/або інших осіб. Організація є непідприємницьким товариством, основою метою якого не є одержання прибутку (пункт 1.4 Статуту) (а.с. 9-20).

Частиною першою статті 24 Закону України «Про громадські об`єднання» від 22.03.2012 № 4572-VI визначено, що громадське об`єднання зі статусом юридичної особи для виконання своєї статутної мети (цілей) має право володіти, користуватися і розпоряджатися коштами та іншим майном, яке відповідно до закону передане такому громадському об`єднанню його членами (учасниками) або державою, набуте як членські внески, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, набуте в результаті підприємницької діяльності такого об`єднання, підприємницької діяльності створених ним юридичних осіб (товариств, підприємств), а також майном, придбаним за рахунок власних коштів, тимчасово наданим у користування (крім розпорядження) чи на інших підставах, не заборонених законом.

Пунктом 8 розділу I Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 (далі - Положення № 148), визначено, що каса - це приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівки, інших цінностей, касових документів.

Отже, суд погоджується із твердженням позивача, що сплата членських внесків не є розрахунковою операцією за товари (послуги), а тому відповідно до статті 9 Закону № 265 зазначені операції можуть здійснюватися у касі підприємства без застосування РРО.

В свою чергу суд не приймає в якості належних та допустимих доказів пояснення голови правління АГТ "Автомобіліст" та головного бухгалтера, надані 19.12.2019, в яких зазначили, що надані послуги в готівковій формі (з 05.12.2019 до 18.12.2019) на загальну суму 84496,40 грн без застосування РРО (а.с. 79, 80).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частина 2 ст. 74 КАС України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноваженьпокладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Як зазначено вище, позивач АГТ "Автомобіліст" є неприбутвовою організацією та члени організації сплачують членські внески в розмірах та строки, що встановлюються Правлінням.

Відповідач стверджуючи те, що позивачем в порушення вимог ст.3 Закону № 265 в частині проведення розрахункових операцій без застосування зареєстрованого в установленому порядку та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій, ані в акті перевірки, ані під час розгляду справи не зазначив, які саме послуги надані позивачем, за наданням яких обов`язкове застосування РРО.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку щодо не підтвердження порушення з боку АГТ "Автомобіліст" вимог ст.3 Закону № 265.

Також суд зазначає, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 №6 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 1 грн (одна гривня) саме за порушення вимог ст. 3 Закону № 265 в частині проведення розрахункових операцій без застосування зареєстрованого в установленому порядку та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій, у розмірі 1 грн (а.с.136-153).

З урахуванням зазначеного, відсутнє право застосування штрафних санкцій у розмірі, визначеному п.1 ст. 17 Закону № 265.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 11.01.2020 № 5 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 84496,40 грн., та наявності підстав для його скасування у повному обсязі.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 11.01.2020 №5 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 510,00 грн, суд зазначає наступне.

18 грудня 2020 року сформовано запит про надання документів, який отримано особисто головою правління АГТ "Автомобіліст" (а.с. 78).

19 грудня 2020 року уповноваженними посадовими особами відповідача складено акт про ненадання документів від 19.12.2020 (а.с.84).

Відповідно до п.44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

В свою чергу п.86.7 ст. 86 ПК України визначає, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Суд зазначає, що ані під час фактичної перевірки, що підтверджено відповідним актом, ані під час надання заперечень до акту фактичної перевірки, як то вимагає п.п.86.7 ст. 86 ПК України, позивачем не надано документи, які витребовувались представниками податкового органу, а тому суд дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 11.01.2020 №5.

Щодо інших аргументів позивача в обґрунтування позовних вимог, як то: не зазначення реквізитів доказів доданих до акта перевірки документів, не зазначення у податкових повідомленнях-рішеннях граничних строків для оскарження, складання розрахунків не за встановленою формою, суд зазначає, що у відповідності до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, за практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як убачається із наявних у матеріалах справи документів про сплату судового збору, позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 4204,00 грн, відповідно до квитанції № 32 від 17 травня 2020 року та № 42 від 02 червня 2020 року (а.с. 3, 60), який з урахування вимог ч. 3 ст. 139 КАС України підлягає частковому відшкодуванню.

Щодо клопотання позивача про стягнення на його користь з відповідача суму понесених правничих витрат у розмірі 15000 грн., пов`язаних з розглядом справи слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

За визначенням, що міститься у статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18 зазначив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом ОСОБА_3 на підставі договору про надання правничої допомоги від 19 лютого 2020 року № 2 (а.с. 48-49).

За змістом п.1 вказаного договору, його предметом є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у Луганському окружному адміністративному суді, Першому апеляційному адміністративному суді та Верховному Суді у справі за позовом автогаражного товариства Автомобіліст про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, за що останній зобов`язується відповідно до п.2.2.3 договору сплатити гонорар у розмірі та в строк, погоджені між сторонами у договорі.

Відповідно до п.4.3 договору клієнт зобовязан оплатити послуги протягом трьох місяців з моменту підписання Сторонами відповідного акту приймання-передачі наданих послуг.

18.05.2020 Сторонами підписаний акт приймання-передачі наданих послуг на загальну вартість 15000 грн. (а.с. 50-51).

Суд звертає увагу, що станом на час розгляду справи у суді позивачем не надано до суду відповідного платіжного документу на підтвердження фактично понесених витрат.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Автогаражного товариства «Автомобіліст» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Луганській області від 11.01.2020 № 5 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 84496,40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області (93400 Луганська область, місто Сєверодонецьк,вулиця Енергетиків, булинок 72, ) на користь автогаражного товариства Автомобіліст (93400, Луганська область, селище міського типу Сиротине, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2089,39 грн. (дві тисячі вісімдесят дев`ять гривеень 39 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12 березня 2021 року.

Суддя О.В. Ірметова