Справа № 640/26794/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ТВІНСТАР ХОЛДИНГ С.А. на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ТВІНСТАР ХОЛДИНГ С.А. до Ради національної безпеки і оборони України, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Мотор Січ", Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України" про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

ТВІНСТАР ХОЛДИНГ С.А. звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Ради національної безпеки і оборони України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ", Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" про визнання протиправним та скасування рішення Ради національної безпеки і оборони України від 01.03.2018 "Про невідкладні заходи щодо захисту національних інтересів держави у сфері авіадвигунобудування".

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваного рішення, яке призвело до незаконного обмеження Позивача, як власника акцій ПАТ "Мотор Січ", у праві власності на вказані акції, складовою якого є право на управління, отримання дивідендів тощо, з урахуванням, зокрема, того, що ПАТ "Мотор Січ" не є підприємством державної форми власності, в його статутному капіталі з 2000 року відсутня частка держави, а акції ПАТ "Мотор Січ" вільно обертаються на біржі. У той же час, як наголошено у позовній заяві, відомості про те чи була проведена процедура скріплення Указу Президента України від 06.03.2018 № 58/2018 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 1 березня 2018 року "Про невідкладні заходи щодо захисту національних інтересів держави у сфері авіадвигунобудування" підписами Прем`єр-міністра України та міністра, відповідального за виконання даного Указу, як того вимагають положення ст. 106 Конституції України, оприлюднено не було. На додаток, представником Позивача зауважено, що про оскаржуване рішення ТВІНСТАР ХОЛДИНГ С.А. дізналось лише із змісту ухвали Київського апеляційного суду від 27.08.2020 у справі № 761/24088/20.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТВІНСТАР ХОЛДИНГА С.А. подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована доводами, які аналогічні, викладеним у позовній заяві та стосується того, що спірним рішенням Ради національної безпеки і оборони України порушено права та інтереси ТВІНСТАР ХОЛДИНГ С.А.

Крім того, вказано, що судом першої інстанції ухвалено спірне рішення без повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, без урахування судової практики Європейського суду з прав людини, висновків Верховного Суду, не досліджуючи докази, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТВІНСТАР ХОЛДИНГА С.А. на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року, та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 18 лютого 2021 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року продовжено строк розгляду справи за позовом ТВІНСТАР ХОЛДИНГА С.А. до Ради національної безпеки і оборони України, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Мотор Січ", Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України" про визнання протиправним та скасування рішення, на п`ятнадцять днів.

Призначено розгляд апеляційної скарги ТВІНСТАР ХОЛДИНГА С.А. на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року у відкритому судовому засіданні.

Разом з тим, Відповідачем подано пояснення, в яких вказано, що Апарат Ради національної безпеки і оборони України є державним органом, який здійснює поточне інформаційно-аналітичне та організаційне забезпечення діяльності Ради національної безпеки і оборони України. З огляду на вимоги Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» та Положення про Апарат Ради національної безпеки і оборони України, затвердженого Указом Президента України від 14 жовтня 2005 року № 1446/2005, Апарат РНБО України не наділений повноваженнями представляти Раду національної безпеки і оборони України в судових інстанціях.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Указом Президента України від 06.03.2018 № 58/2018 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 1 березня 2018 року "Про невідкладні заходи щодо захисту національних інтересів держави у сфері авіадвигунобудування" введено у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 1 березня 2018 року "Про невідкладні заходи щодо захисту національних інтересів держави у сфері авіадвигунобудування". При цьому, зазначено, що текст даного рішення додається лише для службового користування.

Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що рішення Ради національної безпеки і оборони України не може бути оскаржене окремо від Указу Президента України, яким його введено в дію, суд також вказав про те, що оскаржуване рішення саме по собі, тобто без відповідного Указу Президента України, не створює додаткових обов`язків для Позивача, з огляду на що, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Ради національної безпеки і оборони України від 01.03.2018 "Про невідкладні заходи щодо захисту національних інтересів держави у сфері авіадвигунобудування".

Разом з тим, суд першої інстанції, при розгляді справи по суті вказав на необґрунтованість тверджень Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ" про порушення Позивачем строку звернення до суду, оскільки, в Указі Президента України від 06.03.2018 № 58/2018 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 1 березня 2018 року "Про невідкладні заходи щодо захисту національних інтересів держави у сфері авіадвигунобудування" зазначено, що текст рішення Ради національної безпеки і оборони України від 1 березня 2018 року "Про невідкладні заходи щодо захисту національних інтересів держави у сфері авіадвигунобудування" додається лише для службового користування, відтак, у відкритому доступі зміст вказаного рішення відсутній. За твердженням представника Позивача, про оскаржуване рішення останній дізнався лише із змісту ухвали Київського апеляційного суду від 27.08.2020 у справі № 761/24088/20. Доказів того, що зміст оскаржуваного рішення Позивачу було відомо раніше сторонами не надано, а з матеріалів справи не вбачається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та при розгляді апеляційної скарги вказує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Ради національної безпеки і оборони України, її склад, структуру, компетенцію і функції визначає Конституція України та Закон України "Про Раду національної безпеки і оборони України".

Положеннями ст. 1 Закону України "Про Раду національної безпеки і оборони України" встановлено, що Рада національної безпеки і оборони України відповідно до Конституції України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про Раду національної безпеки і оборони України" Рада національної безпеки і оборони України керується в своїй діяльності Конституцією та законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України.

Згідно з статтею 2 Закону України "Про Раду національної безпеки і оборони України" Рада національної безпеки і оборони України відповідно до цього Закону своїм рішенням, що вводиться в дію указом Президента України, затверджує Регламент Ради національної безпеки і оборони України

Положеннями статті 107 Конституції України визначено, що Рада національної безпеки і оборони України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони.

Головою Ради національної безпеки і оборони України є Президент України.

Персональний склад Ради національної безпеки і оборони України формує Президент України.

До складу Ради національної безпеки і оборони України за посадою входять Прем`єр-міністр України, Міністр оборони України, Голова Служби безпеки України, Міністр внутрішніх справ України, Міністр закордонних справ України.

У засіданнях Ради національної безпеки і оборони України може брати участь Голова Верховної Ради України.

Рішення Ради національної безпеки і оборони України вводяться в дію указами Президента України.

Статтею 107 Конституції України передбачено, що компетенція та функції Ради національної безпеки і оборони України визначаються законом.

За приписами ст. 10 Закону України "Про Раду національної безпеки і оборони України" на своїх засіданнях Рада національної безпеки і оборони України приймає рішення, які ухвалюються не менше як двома третинами голосів її членів. Прийняті рішення вводяться в дію указами Президента України. Рішення Ради національної безпеки і оборони України, введені в дію указами Президента України є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади.

Тобто, Відповідач у справі є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України, до функцій якого віднесена координація та здійснення контролю за діяльністю органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони в умовах воєнного або надзвичайного стану та при виникненні кризових ситуацій, що загрожують національній безпеці України.

Підстави і принципи застосування персональних та секторальних санкцій, а також порядок їх застосування, скасування та внесення до них змін визначений Законом України від 14 серпня 2014 року № 1644-VII "Про санкції".

Положеннями статті 3 Закону України "Про санкції" передбачено, що підставами для застосування санкцій є:

1) дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод;

2) резолюції Генеральної Асамблеї та Ради Безпеки Організації Об`єднаних Націй;

3) рішення та регламенти Ради Європейського Союзу;

4) факти порушень Загальної декларації прав людини, Статуту Організації Об`єднаних Націй.

Застосування санкцій ґрунтується на принципах законності, прозорості, об`єктивності, відповідності меті та ефективності.

Підставою для застосування санкцій також є вчинення іноземною державою, іноземною юридичною особою, юридичною особою, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземцем, особою без громадянства, а також суб`єктами, які здійснюють терористичну діяльність, дій, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, стосовно іншої іноземної держави, громадян чи юридичних осіб останньої.

При цьому, ч. 1 ст. 5 Закону України "Про санкції" встановлено, що Рада національної безпеки і оборони України розглядає питання щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виключно на підставі пропозицій Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Служби безпеки України.

Частиною 3 статті 5 Закону України "Про санкції" визначено, що рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних та деяких інших юридичних й фізичних осіб персональних (санкцій) приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію Указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковою до виконання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України "Про санкції" рішення про внесення змін до санкцій приймається органом, що прийняв рішення про їх застосування відповідно до цього Закону, за власною ініціативою або на підставі пропозицій органів державної влади, зазначених у частині першій цієї статті.

Разом з цим, статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи, з чим погоджується колегія суддів.

Так, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а саме в захисті прав та інтересів фізичних та юридичних осіб від порушень з боку держави.

Такий підхід відповідає принципу поділу влади, що встановлений Конституцією України та уособлений в інших нормативно-правових актах, який заперечує надання суду повноважень втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти встановлені законом права і обов`язки владних суб`єктів, які визначають ступінь самостійності їх реалізації з урахуванням принципу верховенства права і полягають у тому, що при вчиненні дій та прийнятті рішень владний суб`єкт здійснює свої повноваження з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих дій або рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Рекомендація Комітету Європи №R (80) 2 від 11.03.1980).

Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень органів державної влади, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення відповідальності має саме орган державної влади".

Крім того, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного Позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Колегія суддів зазначає, що пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій можуть бути внесені на розгляд Ради національної безпеки та оборони України виключно Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України.

Комплексний аналіз матеріалів справи та норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що спірне рішення Ради національної безпеки і оборони України від 01.03.2018 "Про невідкладні заходи щодо захисту національних інтересів держави у сфері авіадвигунобудування" саме по собі, окремо, без введення його в дію відповідним Указом Президента України не може існувати та не має юридичної сили.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, що обов`язковою умовою для набуття законної сили рішеннями Ради національної безпеки і оборони України є введення їх в дію відповідними указами Президента України та, відповідно, на переконання суду першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, скасування рішення Відповідача пов`язане з оскарженням та скасуванням акту, яким дане рішення введено в дію, оскільки саме по собі рішення РНБО без застосування встановленої процедури набуття ним юридичної сили не створює для Позивача жодних правових наслідків, не змінює стану суб`єктивних прав, з огляду на що жодним чином не впливає на його обов`язки.

Тобто, рішення РНБО України не може бути предметом розгляду даної адміністративної справи окремо від Указу Президента України, яким воно введено в дію.

Натомість, в межах спірних правовідносин, Указ Президента України від 06.03.2018 № 58/2018, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 01.03.2018 "Про невідкладні заходи щодо захисту національних інтересів держави у сфері авіадвигунобудування" не є предметом даного адміністративного спору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вказує, що рішення РНБО України за своєю правовою природою не може скасувати та припинити дію Указу Президента України, а відтак суд першої інстанції вірно вказав, що рішення Ради національної безпеки і оборони України не може бути оскаржене окремо від Указу Президента України, яким його уведено в дію.

Відтак, оскаржуване рішення саме по собі не створює додаткових обов`язків для Позивача, з огляду на що, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Ради національної безпеки і оборони України від 01.03.2018 "Про невідкладні заходи щодо захисту національних інтересів держави у сфері авіадвигунобудування".

Крім того, при розгляді апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в контексті законодавства України Відповідач не має повноважень бути ініціатором як застосування певних заходів, так і їх скасування.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ТВІНСТАР ХОЛДИНГА С.А., викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ТВІНСТАР ХОЛДИНГА С.А. залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 12.03.2021 року.