Справа № 580/5902/20
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року справа № 580/5902/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, Смілянська, 23, далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача здійснити правильне обчислення і нарахування раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 10.02.2015 за весь період перебування у відставці в цілому через перерахунок і зарахування до загального стажу роботи, який дає право на відставку і отримання такого утримання, окрім стажу роботи безпосереднього на посаді судді Апеляційного суду Черкаської області 21 рік 2 місяці 4 дні та половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету 2 роки 4 місяці 28 днів, що складає загалом - 23 роки 7 місяців та 2 дні та дає підстави для збільшення відсоткового розміру грошового утримання судді у відставці з 82% до 86% суддівської винагороди працюючого судді;

- зобов`язати відповідача здійснити зарахування до стажу позивача роботу судді у відставці, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи безпосередньо на посаді судді 21 рік 2 місяці 4 дні також 2 роки 4 місяці 28 днів половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка та провести перерахунок раніше призначеного розміру грошового утримання судді у відставці з 10.02.2015 (з моменту постановки на облік в УПФУ м. Черкаси), з розрахунку 86% від розміру грошового утримання судді працюючого на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням індексу інфляції раніше проведених виплат за вказаний період з розрахунку 82% від розміру грошового утримання судді працюючого на відповідній посаді;

- виплатити вказану заборгованість;

- визнати протиправною відмову відповідача здійснити перерахунок і виплату грошового утримання судді у відставці у новому його розмірі з 19.02.2020 передбаченому Законом України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII зі змінами ч.ч. 3,4 ст. 135, ч. 4 ст. 142 в контексті приписів рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 по справі 1-15/2018/4086/16 на підставі довідки Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 № 04-24/56/2020, виданій по заяві від 06.02.2020;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату з 19.02.2020 раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у новому розмірі в розрахунку 86% від грошового утримання судді який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці з врахуванням індексу інфляції щодо раніше проведених виплат за вказаний період на підставі довідки Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 № 04-24/56/2020, виданій по заяві від 06.02.2020;

- допустити рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць;

- встановити відповідачу місячний строк для подання звіту про виконання рішення суду.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує щомісячне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів. У зв`язку з прийняттям рішення Конституційним Судом України від 18.02.2020 № 2-р/2020, яким передбачено, що судді, які перебувають у відставці, мають беззаперечне право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання залежно від зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді. Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді на підставі довідки від 20.02.2020 №04-24/56/2020, оскільки з 01.01.2020 змінились складові суддівської винагороди, то виникли правові підстави для проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проте відповідачем протиправно відмовлено у здійсненні такого перерахунку. Також позивачем зазначено, що при призначенні щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці йому враховано лише стаж роботи на посаді судді 21 рік 2 місяці 4 дні, та не зараховано до стажу половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив в якому зазначив, що відсутні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки від 20.02.2020 №04-24/56/2020, оскільки станом на 01.01.2020 чинними залишались положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів, якими введено певну диференціацію щодо визначення розміру суддівської винагороди та розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці в залежності від проходження кваліфікаційного оцінювання. Також зазначив, що Законом №1402-VІІІ, у редакції на дату призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду навчання за денною формою.

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача, вказавши про їх безпідставність та наполягав на задоволенні позову.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Навчання позивача у вищому юридичному навчальному закладі підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 , відповідно до якого у період з 01.09.1973 до 27.06.1978 позивач навчався на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , вперше був обраним на посаду судді Черкаського обласного суду 16.11.1993.

19.02.2004 Верховною Радою України позивача обрано суддею Апеляційного суду Черкаської області безстроково.

25.12.2014 звільнений у відставку з посади судді Апеляційного суду Черкаської області постановою Верховної Ради України, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

05.02.2015 позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Черкаської області у зв`язку з виходом у відставку.

Таким чином, на даний час позивач є суддею у відставці та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області, з 10.02.2015 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI.

Відповідно до подання Апеляційного суду Черкаської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 05.02.2015 № 5 та розрахунку стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж позивача становить 21 рік 2 місяці 4 дні, тобто робота суддею Апеляційного суду Черкаської області.

З розпорядження №133959 від 02.04.2015 відповідача вбачається, що позивачу призначено довічне грошове утримання з розрахунку стажу 21 рік 2 місяці 4 дні, до якого увійшов стаж роботи тільки на посаді судді.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо зарахування до стажу судді половину терміну навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 17.02.2020 позивачу повідомлено, що згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеним Апеляційним судом Черкаської області, стаж позивача на посаді судді становить 21 рік 2 місяці 4 дні.

Згідно зі ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Отже, відсутні підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді, для перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання половини терміну навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу. Додатково зазначено, що довічне грошове утримання позивача розраховано у розмірі 82%.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернулася до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Щодо зарахування до стажу роботи позивача, половини строку навчання в Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пунктом 2 розділу XII - «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України №1402- VIII «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року визначено, що з моменту вступу в дію даного Закону (що мало місце 30.09.2016 року) втратив чинність Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010, крім положень, зазначених в п.7, 23, 25, 36 цього розділу.

Пунктом 25 розділу XII вказаного Закону регулюється питання про виплату суддям довічного грошового утримання при виході їх у відставку після набрання чинності цим Законом та зазначено, що в інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року з наступними змінами. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 % суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного закону.

Згідно з абз.4 п.34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів» за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Як встановлено судом, на час обрання ОСОБА_1 суддею Черкаського обласного суду та призначення на посаду з 01.12.1993 року питання стажу регулювалось абз.2 ч.4 ст.43 Закону №2862-ХІІ «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, яким було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, входить робота на посадах суддів судів України та робота на інших посадах, яких позивач на той час не займав.

Проте Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим 10.07.1995 року за № 9584/95 відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України», передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Таким чином на час обрання позивача суддею безстроково 19.02.2004 року він вже мав право на зарахування до стажу роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Крім того 03 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», відповідно до п. 3-1 якої до стажу роботи, що дає судді право на відставку й одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також відповідно до п. 11 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-УІІІ від 07.07.2010 року у редакції, чинній до 28 березня 2015 року (в редакції Закону від 12.02.2015 року № 192- УІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 1-8/2016), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Належне їй право не могло бути скасовано новими нормативними актами, зважаючи на норми Конституції України, де зазначено, що в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України - гарантується (ст. 8).

Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод (ст.22).

Щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою, а й конституційною гарантією незалежності судді, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади, яке у своєму розумінні має бути максимально наближене до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді, на чому неодноразово наголошував Конституційний Суд у свої рішеннях (11.10.2005 р. № 2453-УІ; 14.12.2011 року №18- рп/2011; 03.06.2013 року № 3-рп/2013, а також 24.06.1999 року № 6-рп/99; 20.03.2002 року № 5-рп/2002; 01.12.2004 року № 19-рп/2004; 11.10.2005 року №8-рп/2005; 18.06.2007 року № 4-рп/2007, 22.05.2008 року № 10-рп/2008).

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, яка викладена, зокрема, в рішеннях від 20.02.2018 року № П/9901/382/18 та від 09.11.2018 року № 537/218/17, відповідно до яких при обчисленні стажу, який дає право на отримання відповідного розміру грошового утримання судді, необхідно виходити із законодавства, що діяло на момент обрання судді на посаду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих юридичних навчальних закладів, неправильне визначення періоду навчання і врахування відповідачем для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді та прийняте рішення про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 82% з урахуванням стажу роботи лише на посаді судді є протиправним та таким, що не відповідає діючому законодавству та порушує права позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання неправомірними дій ГУ ПФУ в Черкаській області щодо не зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1973 до 27.06.1978 та зобов`язання зарахувати такий стаж і провести перерахунок розміру грошового утримання.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у здійсненні перерахунку і виплати з 19.02.2020 грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 № 04-24/56/2020, суд зазначає, таке.

У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач 14.12.2020 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 №04-24/56/2020.

Вказана довідка видана позивачу відповідно до Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України, про те, що станом на 01.01.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 173415,00 грн.

Відповідач листом від 18.12.2020 №2300-0305-8/64451 відмовив позивачу в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини першою статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина 2 статті 142 Закону №1402-VIII).

Частиною 3 статті 142 Закону №1402-VI передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Розділом ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності Законом № 1402-VIII пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів.

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 №193-IX Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування, який набрав чинності 07.11.2019, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення, якими передбачалося, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів.

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності Законом №1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнав неконституційним.

Згідно з частиною 1 статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII Про Конституційний Суд України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020, Закон № 1402-VIII не містить норм, які по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, перерахунок, який просить здійснити позивач з 19.02.2020, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.

Аналогічна правова позиція викладена в рішення Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20.

Частиною 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії (Doran v. Ireland, заява № 50389/99) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів (Salah Sheekh v The Netherlands; заява № 1948/04), ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).

Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність.

Забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про визнання протиправною відмови відповідача у проведенні позивачу перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці на підставі довідки Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 № 04-24/56/2020 та зобов`язання провести такий перерахунок і виплату.

Однак, стосовно позовних вимог щодо проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, суд зазначає таке.

Як встановлено із матеріалів справи, предметом оскарження до суду є дії відповідача, які полягають у відмові проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі поданої позивачем довідки.

Отже, перерахунок відповідачем ще не проведений, що виключає правові підстави для зазначення у резолютивній частині рішення будь-якої інформації окрім тієї, що пов`язана зі здійсненням такого перерахунку на підставі відповідної довідки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 № 04-24/56/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Вирішуючи позовну вимогу про покладення на відповідача обов`язку провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача без обмеження граничного розміру та з врахуванням індексу інфляції щодо раніше проведених виплат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту наведеної норми слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

А відтак, суд не вправі вирішувати позовні вимоги, які заявлені на майбутнє, та не спрямовані на захист і відновлення вже порушених прав позивача.

Враховуючи, що перерахунок та виплата щомісячного довічного грошового утримання позивача ще не проведені та наразі відсутні підстави вважати, що розмір виплат позивача після проведеного перерахунку буде перевищувати граничний розмір та такі виплати будуть обмежені відповідачем максимальним розміром і проведені без врахуванням індексу інфляції щодо раніше проведених виплат, суд доходить висновку, що на час розгляду справи права позивача у цій частині не порушені.

Оскільки суд не вправі вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, вищевказана позовна вимога не підлягає захисту судом і у її задоволенні слід відмовити.

Щодо допуску рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, то суд, виходить з наступного.

Із положень пункту 1 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, як видно зі змісту процитованої норми, негайно виконуються рішення про присудження платежів у межах суми стягнення за один місяць, тобто умовою для негайного виконання судового рішення є задоволення вимог позивача про стягнення певної суми, з якої можна виокремити її місячний розмір.

Проте, позивач просить суд зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тобто заявлено вимогу немайнового характеру.

Відтак, враховуючи наведене, правових підстав для допуску рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, суд не вбачає.

Стосовно заявленого позивачем у позові клопотання про встановлення судового контролю за виконанням відповідачем судового рішення, зобов`язавши його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки встановлення судового контролю за виконанням рішення є правом суду, то з огляду на обставини справи суд не вбачає необхідності встановлювати судовий контроль за виконанням даного рішення.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України відсутні з огляду на те, що позивач є інвалідом ІІ групи та витрат по сплаті судового збору не поніс, а доказів інших понесених судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1973 до 27.06.1978.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), окрім стажу роботи на посаді судді - 21 рік 2 місяці 4 дні, також половину строку навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1973 до 27.06.1978 та провести перерахунок, нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у проведенні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 19.02.2020 на підставі довідки Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 № 04-24/56/2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, 7) здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 № 04-24/56/2020 із врахуванням фактично сплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя С.М. Гарань