Справа № 440/7886/20
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року м. ПолтаваСправа №440/7886/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., розглянув у порядку письмового провадження типову справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги:

- визнати протиправною та скасувати постанову Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №187624 від 21.12.2020.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

28.12.2020 ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на протиправність застосування до нього, як до суб`єкта господарювання, адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу 16 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Вказував, що 11.11.2020 під час проведення ремонту транспортного засобу марки DAF XF 105.410 д.р.н. НОМЕР_1 з причепом Bodex KIS 3WS, д.р.н. НОМЕР_2 , який належить йому на праві власності та який він використовує для надання послуг з перевезень вантажів, як суб`єкт господарської діяльності, на узбіччі а/д О1725350 працівниками Укртрансбезпеки було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено №042854 від 11.11.2020. За твердженнями позивача, працівниками Укртрансбезпеки порушено порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, оскільки під час проведення такої перевірки зважування автомобіля та вантажу не проводилось; жодних документів, на підставі яких проводилась перевірка, як стверджує водій позивача, йому пред`явлено не було; не дотримано порядку складення акту №042854 від 11.11.2020, адже в акті зазначено і місце проведення габаритно-вагового контролю, і маса фактична, проте фактичне зважування не проводилося, навантаження на осі не встановлено. При цьому, позивач зауважував, що у зв`язку з проведенням ремонту автомобіля водієм було надано невірну накладну, що було виявлено вже після складення акту. В невірній накладній було невірно вказано вагу вантажу та перевізника, однак інспектор Укртрансбезпеки навіть не звернув увагу на це і не перевірив фактичну вагу; протокол позивачу до цього часу ніякий не надавався. Крім того, вказував, що в порушення пункту 21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879), працівники Укртрансбезпеки дозволили водієві продовжити рух без внесення плати за його проїзд, що, на переконання позивача, доводить протиправність їх дій. Також стверджував, що про час і місце розгляду справи про порушення позивач не повідомлявся; справа була розглянута без його участі, що є порушенням права на захист та реалізацію прав.

19.01.2021 до суду від Укртрансбезпеки надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 11.11.2020 за результатами проведення рейдової перевірки (місце проведення перевірки: перехрестя а/д О1705071 та О1725350), відповідно до направлення на перевірку №008101 від 09.11.2020, транспортного засобу (далі - ТЗ) марки DAF д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 та за кермом якого перебував водій ОСОБА_2 , інспекторами Управління Укртрансбезпеки було виявлено перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, а саме: загальна маса транспортного засобу - 59,08 т, при допустимих 40 т. Звертав увагу на те, що співробітниками Укртрансбезпеки проводився саме документальний габаритно-ваговий контроль, який передбачений Порядком №879 та який не вимагає проведення зважування транспортного засобу на спеціальному обладнанні, а отже посадовими особами Укртрансбезпеки було правомірно використано дані щодо ваги, наведені у товарно-транспортній накладній №354102 від 08.11.2020, як це передбачено підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879. Вказував, що посадовими особами Укртрансбезпеки, у зв`язку з виявленням перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів складено акт №042854 від 11.11.2020; розрахунок плати за проїзд великовагових транспортних засобів; акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів чи вантажів автомобільним транспортом №248658 від 11.11.2020. Наголошував, що водій зі змістом акту №248658 від 11.11.2020 ознайомлюватись, підписувати акт та надавати письмові пояснення відмовився, про що посадовими особами Укртрансбезпеки в акті №248658 від 11.11.2020 було зроблено відповідний запис. Крім того, зауважував, що повідомлення про призначення розгляду справи на 21.12.2020 було направлено рекомендованим листом з повідомленням №130 на адресу позивача, за якою він зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, а саме: АДРЕСА_1 , а відтак обов`язок щодо направлення порушнику повідомлення про дату, час та місце розгляду справи відповідачем виконано в повному обсязі. При цьому, відповідач наголошував, що позивач на розгляд справи прибув та безпосередньо був присутній.

21.01.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній вказував, що в акті та в постанові зазначено невірне місцезнаходження транспортного засобу; неконкретизовано, де саме проводилася перевірка; натомість у постанові №187624 від 21.12.2020 зазначено а/д О1725350, однак транспортний засіб знаходився на а/д О1705071, що приблизно на відстані 5-6 км від вказаного відповідачем в акті перехрестя. Вказував, що належний позивачу автомобіль по автодорозі О1725350 взагалі не рухався, а навпаки знаходився на ремонті на узбіччі а/д О1705071 біля повороту на с. Діброва Диканського району Полтавської області, тобто біля перехрестя доріг О1705071 та О1705070. Окрім того звертав увагу, що направлення на проведення рейдової перевірки, надане відповідачем до відзиву, не відповідає місцю проведення перевірки належного позивачу транспортного засобу, оскільки в даному направленні чітко зазначено райони Полтавської області для проведення рейдових перевірок і Диканський район у ньому відсутній. Також вказував, що про складання акту №248658 від 11.11.2020 ні водію, ні позивачу відомо не було; окрім того, зауважував, що вказаний акт від 11.11.2020 був складений значно пізніше, про що свідчить штрихкод на цьому документі зі зазначенням дати - 01.12.2020. Позивач вкотре наголошував на тому, що до уваги інспекторами взяту не ту накладну, яка стосувалася цього перевезення, оскільки ця накладна датована 08.11.2020; в ній вказано невірно суб`єкта господарювання, який здійснював перевезення; у цій накладній була відмітка вже про отримання вантажу. Стверджував, що повідомлення про призначення розгляду справи на 21.12.2020, позивач не отримував; як слідує з трекінгу відправлення №130 даний лист не було вручено, але не зазначено, з яких причин, тобто, не має жодних підтверджень, що позивач отримав цей лист. При цьому, позивач відзначав, що дійсно був присутній на розгляді справи, але у зв`язку з тим, що сам виявив інтерес дізнатися про наявність відповідних процесуальних документів, а тому не мав часу та можливості, за відсутності даних документів, підготувати відповідні пояснення та належні докази невинуватості, чим був позбавлений права на належний розгляд справи відповідно до норм законодавства.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 11.11.2020 посадовими особами Слобожанського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки, на підставі наказу Державної служби з безпеки на транспорті №18320/03/13-18 від 05.05.2018, відповідно до направлення на рейдову перевірку №008101 від 09.11.2020 на а/д державного та місцевого значення в межах Полтавської області а/д Т1706 Гадяч-Опішня 14 км + 440 м, проведено рейдову перевірку транспортних засобів на дотримання Закону України "Про автомобільний транспорт" та Правил надання послуг пасажирським та вантажним автомобільним транспортом.

11.11.2020 о 15:35 год старшими інспекторами ВДК Стоцьким Р.М., Литвином С.М. на перехресті доріг О1705071 та О1725350 проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки DAF XF 105.410 д.р.н. НОМЕР_1 з причепом Bodex KIS 3WS, д.р.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , водій ОСОБА_2 .

За результатами документального габаритно-вагового контролю працівниками відповідача складено акт перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів №042854 від 11.11.2020, у якому зазначено, що фактична повна маса 59,08 т, при допустимій 44 т. У графі "підпис водія транспортного засобу" є відмітка "відмовився".

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №248658 від 11.11.2020, яким встановлено порушення абзацу 16 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Відповідно до відмітки на вказаному акті, водій з актом ознайомлений, від пояснень про причини порушень та підпису відмовився.

На підставі зазначених документів сформований розрахунок №042854 від 11.11.2020 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних ТЗ автомобільними дорогами загального користування до акту від 11.11.2020. Відповідно до відмітки на вказаному розрахунку, ОСОБА_2 від отримання другого екземпляра розрахунку відмовився.

Посадовими особами Укртрансбезпеки на адресу позивача, за якою він зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, а саме: АДРЕСА_1 , направлено повідомлення №97139/28.3/24-20 від 11.12.2020 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, призначений на 21.12.2020, що підтверджується наявним у матеріалах справи списком згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих.

Відповідно до даних Укрпошти по відстеженню відправлень згідно зі трек-кодом №130 повідомлення №97139/28.3/24-20 від 11.12.2020 прийняте на поштове відправлення 11.12.2020, відправлення у точці видачі/доставки - 12.12.2020.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Слобожанським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки Полтавської області прийнято постанову №187624 від 21.12.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на позивача накладено штраф на підставі абзацу 16 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 34 000 грн.

Позивач, не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи її протиправною, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 6 Закону України від 05.04.2001 №2344-III "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон №2344-ІІІ), державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до вимог статті 48 Закону №2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами. визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Згідно зі пунктами 1 та 2 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення №103), за пунктом 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно зі пунктом 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

За приписами пункту 4 Порядку №1567, державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки можуть проводитися зі залученням спеціалістів уповноважених підрозділів Національної поліції, територіальних органів з надання сервісних послуг МВС і науково-дослідних установ (за погодженням з їх керівниками) з питань, що належать до їх компетенції.

Рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка (пункт 12 Порядку №1567).

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункт 14 Порядку №1567).

Згідно зі пунктом 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України "Про автомобільний транспорт"; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Рейдова перевірка проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення (пункт 17 Порядку №1567).

Рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку (пункт 19 Порядку №1567).

Згідно зі пункту 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до пункту 22 Порядку №1567, у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879).

За визначеннями пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., №41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (пункт 6 Порядку №879).

Пунктом 15 Порядку №879 передбачено, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Пунктом 16 Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Підпунктом 51 пункту 2 Порядку №879 встановлено, що документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Висновки щодо правозастосування

Судом встановлено, що посадовими особами Укртрансбезпеки виявлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідно до документального контролю за товарно-транспортною накладною №354102 від 08.11.2020, що не заборонено нормативними актами та відповідно до пункту 22.5 ПДР дозволяє встановити наявність чи відсутність порушення встановлених правил.

Як вже було зазначено вище, стаття 48 Закону №2344-ІІІ передбачає, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, з-поміж іншого, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При вирахуванні габаритно-вагових параметрів були взяття дані щодо маси вантажу саме з товарно-транспортної накладної №354102 від 08.11.2020.

Суд наголошує на тому, що товарно-транспортна накладна (ТТН) є основним первинним документом, який містить інформацію про перевезення вантажу, обсяги такого перевезення та відповідальних за його здійснення осіб. Цей документ використовується для внутрішніх (в межах України) перевезень, а його використання передбачено положеннями статті 48 Закону №2344-ІІІ, пунктом 11 "Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, Переліком документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207.

При цьому, відповідно до наявної в матеріалах справи копії ТТН №354102 від 08.11.2020, повна маса належного позивачу транспортного засобу марки DAF XF 105.410 д.р.н. НОМЕР_1 з причепом Bodex KIS 3WS, д.р.н. НОМЕР_2 складала 59,080 т.

Позивач стверджував, що водієм було надано невірну накладну, що було виявлено вже після складення акту, у якій було невірно вказано вагу вантажу та перевізника.

Суд вважає такі доводи позивача безпідставними, оскільки самі лише посилання на той факт, що посадовими особами Укртрансбезпеки перевірялася товарно-транспортна не та накладна та начебто зі помилковим значенням тоннажу та зазначенням перевізника, не спростовує наявність виявленого працівниками Укртрансбезпеки порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки доказів того, що водієм позивача 11.11.2020 під час перевірки надавалися будь-які інші товарно-транспортні накладні зі зазначенням іншої маси вантажу - суду не надано.

Натомість водій ОСОБА_2 відмовився підписувати акт перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів №042854 від 11.11.2020, акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №248658 від 11.11.2020, як і відмовився надавати пояснення, хоча його зміст був доведений до відома водія інспекторами Укртрансбезпеки.

Тож ненадання водієм на момент проведення перевірки інших документів на вантаж свідчить про обгрунтованість висновків відповідача про перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

При цьому обставини надання цих документів (ТТН №104001 від 09.11.2020) пост-фактум до суду не спростовує правильності висновків, зроблених відповідачем у спірній постанові, так як маючи право надати заперечення з цього приводу, надати свої пояснення, водій автомобіля нічого зі вказаного не вчинив, як не вчинив і позивач, будучи присутнім на розгляді справи про правопорушення.

Суд вважає неприйнятними твердження позивача про те, що під час проведення рейдової перевірки зважування автомобіля та вантажу не проводилось, а тому виявлене відповідачем перевищення маси транспортного засобу позивача встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, не може вважатися достовірним. Уповноваженими особами відповідача був проведений саме документальний габаритно-ваговий контроль, що не потребує проведення зважування транспортного засобу та дає можливість посадовим особам Укртрансбезпеки визначити можливе перевищення максимально дозволеної маси транспортного засобу на підставі відомостей маси транспортного засобу зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та товарно-транспортної накладної.

Стосовно тверджень позивача з приводу недотримання порядку складення акту №042854 від 11.11.2020 суд зазначає, що акти перевірок повністю відповідають формі додатку 3 Постанови №1567, а тому доводи позивача щодо наявності недоліків актів перевірок суд визнає хибними.

Суд також відхиляє доводи позивача про недотримання працівниками Укртрансбезпеки вимог пункту 21 Порядку №879 в частині незаборони подальшого руху транспортного засобу після виявлення факту перевищення габаритного нормативного параметру, з огляду на те, що вказані обставини не знаходяться в причинному зв`язку з результатами габаритно-вагового контролю і встановленим перевищенням вагових параметрів, а також жодним чином не впливають на правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Доводи позивача про те, що в акті та в постанові зазначено невірне місцезнаходження транспортного засобу, неконкретизовано, де саме проводилася перевірка, суд вважає неприйнятними, з огляду на таке.

У відповіді на відзив позивач вказував, що належний позивачу автомобіль по автодорозі О1725350 взагалі не рухався, а навпаки знаходився на ремонті на узбіччі а/д О1705071 біля повороту на с. Діброва Диканською району Полтавської області, тобто біля перехрестя доріг О1705071 та О1705070, при цьому, доказів на підтвердження зазначених обставин, позивачем до суду не надано.

Суд зазначає, що позивач до відповіді на відзив долучив лазерний диск, на якому містилися файли, датовані 20.01.2021, а саме - відеозйомка транспортного засобу, належного позивачеві.

За доводами позивача, долучений лазерний диск підтверджує його доводи про місцезнаходження його автотранспорту.

Водночас такі докази жодним чином не підтверджують доводів позивача про те, що 11.11.2020 належний позивачу автомобіль по автодорозі О1725350 взагалі не рухався, а навпаки знаходився на ремонті на узбіччі а/д О1705071 біля повороту на с. Діброва Диканською району Полтавської області, тобто біля перехрестя доріг О1705071 та О1705070, оскільки з цих файлів неможливо встановити коли саме і в який час ця зйомка була проведена, на відео відсутні посадові особи Укртрансбезпеки.

З приводу відсутності позивача під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт і неможливості надати письмові пояснення щодо виявлених під час перевірки порушень, суд зазначає наступне.

Процедура винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу регламентується Порядком №1567.

Відповідно до пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом з повідомленням (пункт 26 Порядку №1567).

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів (пункт 27 Порядку №1567).

З матеріалів справи слідує, що з дотриманням вимог Порядку №1567 на адресу ОСОБА_1 відповідачем направлено повідомлення №97139/28.3/24-20 від 11.12.2020 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, яким викликано позивача на розгляд справи 21.12.2020.

Зазначене повідомлення №97139/28.3/24-20 від 11.12.2020 направлено поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (номер поштового відправлення №130), яке прийняте на поштове відправлення 11.12.2020, а 12.12.2020 - відправлення було у точці видачі/доставки.

Тобто, відповідач виконав обов`язок щодо належного та своєчасного інформування ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду страви про порушення.

Проте, позивач у позовній заяві не навів жодної обставини та не надав доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного отримання повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Вказане свідчить, що позивач мав можливість отримати дане повідомлення, проте вказаним правом не скористався.

При цьому, суд врахує, що позивач на розгляд справи прибув та безпосередньо був під час розгляду присутній. Позивач не був позбавлений права доводити факт дотримання ним як перевізником законодавства про автомобільний транспорт.

Стосовно інших посилань позивача, то суд відхиляє такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За вказаних обставин суд констатує, що з огляду на встановлені в ході перевірки порушення та зазначені вище норми чинного законодавства України, відповідач правомірно виніс оскаржувану постанову, а тому остання скасуванню не підлягає.

Згідно зі частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом із цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У цій справі відповідач довів належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" в частині здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень без отримання спеціального дозволу та правомірність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу 16 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Натомість позивачем не спростовані доводи контролюючого органу про вчинення ним правопорушення та не надано суду належних доказів на підтвердження протиправності спірного рішення суб`єкта владних повноважень.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.С. Шевяков