Справа № 340/3763/20
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2021 року м. Кропивницький Справа №340/3763/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у в порядку спрощеного провадження (письмового провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: Військової частини НОМЕР_1

до відповідача: ОСОБА_1

про стягнення матеріальної шкоди.

Військова частина НОМЕР_1 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_2 ) невідшкодованої заподіяної матеріальної шкоди у сумі 106 031,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з пунктом 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.10.2017 р. №593 «Про результати службового розслідування за фактом втрати майна військової частини НОМЕР_3 » у відповідності до вимог Постанови Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», Постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року №880 «Про затвердження переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» командиру роти старшому лейтенанту ОСОБА_1 , головному сержанту прапорщику ОСОБА_2 , заступнику командира з озброєння старшому лейтенанту ОСОБА_3 відшкодування військовослужбовцями шкоди, заподіяної державі, здійснити у 10-ти кратному співвідношенні до вартості втраченого майна (зброї) по 144 215,83 грн кожен. Зазначений наказ оскаржено ОСОБА_1 у судовому порядку, однак рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/6785/19-а у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним пункту наказу та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. За період перебування військовослужбовця ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 з його грошового забезпечення утримано 38 183,92 грн на погашення дебіторської заборгованості. Позивач зазначає, що сума невідшкодованої шкоди державі становить 106 031,91 грн.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву відповідно до якого позов визнає частково (а.с.49-52). Відповідач зазначає, що 20.08.2017 р. під час виконання бойового завдання в селі Піски, Ясинуватського району, Донецької області стався мінометно-артилерійський обстріл позицій військової частини НОМЕР_3 з боку незаконних збройних формувань. Як наслідок, знищено військове майно підпорядкованої йому роти військової частини НОМЕР_3 , а саме озброєння, яке не було закріплене за особовим складом. Відповідно до Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.06.2005 р. №359 вільна, не закріплена зброя повинна бути здана на склад військової частини після звільнення військовослужбовця. Натомість у разі зарахування військовослужбовця до списків підрозділу, йому одразу потрібно видати зброю, щоб він міг невідкладно приступити до виконання бойового завдання. Відповідач зауважує, що його підрозділ виконував бойові завдання на першій лінії оборони. Все майно підрозділу, в тому числі і зброя, зберігалося в місці розташування роти. Для озброєння та боєприпасів було організовано тимчасове місце зберігання з дотриманням вимог керівних документів. Там зберігалась зброя військовослужбовців, які вибули у відрядження або відпустку, а також вільна, не закріплена зброя. Відповідачем повідомлено, що процес здачі та видачі потребує залучення посадових осіб роти, а саме: заступника командира роти з озброєння та старшини роти, а в деяких випадках і командира роти, у яких і так багато посадових обов`язків у воєнних умовах. Склад стрілецького озброєння та боєприпасів знаходився за 30 км, тому потрібно виділяти транспорт та пальне, яке може бути необхіднішим у інших випадках. Викладені факти ускладнювали виконання певних вимог керівних документів щодо вчасності здачі та видачі новоприбулим військовослужбовцям зброї. Відповідач, зазначає, що як командир роти, прийняв рішення не здавати розкріплену зброю до складу РАО, а залишати у тимчасовому місці зберігання озброєння та боєприпасів на території розташування його підрозділу. Причиною такого рішення був факт, що особовий склад постійно змінювався. Відповідач вказує, що його рішення визнано недбалим виконанням службових обов`язків, що призвело до втрати зброї, з чим він погоджується і визнає свою провину. Відповідач зазначає, що на момент звільнення він відшкодував балансову вартість втраченого майна і з нього почали утримувати кратну вартість майна, а саме 38 183,92 грн. Відповідач зауважує, що на сьогоднішній день має тяжкий фінансовий стан, у нього на утриманні перебувають батьки похилого віку, безробітна дружина та неповнолітня донька. Відповідач зауважує, що постійним житлом у військовій частині не забезпечувався. Не має власного житла, прописаний у студентському гуртожитку і проживає у батьків дружини. Наголошує, що зареєстрований як безробітній та отримує соціальну допомогу по безробіттю, інших доходів немає. Відповідач зауважує, що 31.10.2019 р. набрав чинності Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду, завдану державі від 03.10.2019 р. №160-ІХ, яким визнано, що постанова Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» від 23.06.1995 р. №243/95-ВР втратила чинність. Приписами п.5 ч.1 ст.9 згаданого Закону передбачено, що завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особа звільняється від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок виправданого службового ризику, що не було передбачено у згаданій Постанові Верховної Ради, та відповідного рішення командиром військової частини про результати службового розслідування при бойових умовах, які у нього склалися не приймалося. Відповідач вважає, що на той час він діяв в умовах виправданого службового ризику, оскільки в бойових умовах на першій лінії вогню не витрачався дорогоцінний час та матеріальні ресурси при частій заміні особового складу. Відповідач вказує, що приписами ч.4 ст.13 згаданого Закону передбачено, що сума стягнень завданої шкоди може бути зменшена судом залежно від обставин, за яких завдано шкоди, ступеня вини та матеріального стану винної особи. Відповідач просить суд зменшити розмір (відсоток) ставки, відшкодування за нанесену матеріальну шкоду заподіяну державі, а саме з 10-ти кратного співвідношення до вартості втраченого майна (зброї) у сумі 144 215,83 грн та призначити виплату в 3 кратному співвідношенні до вартості втраченого майна (зброї) у сумі 43 264,74, враховуючи уже відшкодовані кошти 38 183,92 грн.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій стосовно посилання відповідача на відсутність постійної роботи та знаходження на обліку як безробітного зазначає, що з огляду на довідку про середній щомісячний дохід ОСОБА_1 , проведені йому нарахування перевищують середню заробітну плату багатьох категорій населення. Додатково позивач зазначає, що не звернення до відповідних органів та інстанцій з заявою про внесення відповідача до ЄДРП з метою отримання пільг гарантованих законодавством України для осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, не каже про те, що відповідач дійсно позбавлений вказаних прав. Стосовно знаходження на утриманні відповідача батьків похилого віку позивач зауважує, що відповідно до довідки наданої Зарічанською сільською радою Володимир-Волинського району Волинської області про склад сім`ї, яка проживає за запитуваною адресою проживають ОСОБА_4 1971 р.н., ОСОБА_5 06.07.1995 р., з якими відповідач знаходиться в родинних стосунках, та відповідно які в змозі здійснювати догляд за особами похилого віку. Додатково позивачем зазначено, що відповідачем не надано довідок, стосовно необхідності спеціального догляду за похилими людьми, а тому такий догляд може здійснювати будь-яка особа. Щодо посилання відповідача на приписи п.5 ч.1 ст.9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі», а саме виправданий службовий ризик позивач вказує, що відповідно до ч.2 ст.42 Кримінального кодексу України ризик визнається виправданим, якщо мету, що була поставлена, не можна досягнути в даній обстановці дією (бездіяльністю), не поєднаною з ризиком, і особа, яка допустила ризик, обґрунтовано розраховувала, що вжиті нею заходи є достатніми для відвернення шкоди правоохоронним інтересам. Позивач наголошує на тому, що відповідач своїми діями порушив Статут внутрішніх військ України, низку нормативно-правових актів, розцінивши такі дії як «виправданий ризик», спричинив знищення державного майна, зброї та іншого інвентарю. Відносно посилання відповідача на припис ч.4 ст.12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за матеріальну шкоду, завдану державі», позивач зазначає, що обставинами завданої шкоди було проведення антитерористичної операції, основним завданням якої є спрямування натиску країни агресора, в якому першочерговим є забезпечення військовослужбовців зброєю задля найбільш раціонального та ефективного стримування. Ступінь вини відповідача полягає у невиконанні чинного законодавства України. Провина відповідача встановлена вироком Дружківського міського суду від 16.04.2018 р., провадження №1-кн/229/174/2018, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.425 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі». На підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р. №1810-VIII ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного судом покарання (а.с.86-92).

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив у яких стосовно твердження позивача, що нарахування відповідачеві перевищують середню заробітну плату багатьох категорій населення, вказано, що на даний час з вказаних нарахувань забезпечуються на харчування, житлово-побутові і комунальні послуги та медпрепарати, його дружина, яка не працює та у зв`язку з вагітністю потребує додаткових витрат та його малолітня дочка. Також відповідач зазначає, що має на утриманні батьків похилого віку, які є непрацюючими пенсіонерами та проживають в іншій місцевості. Відповідач наголошує на тому, що його батьки не потребують спеціального догляду, однак є людьми пенсійного віку з недостатнім фінансовим забезпечення на життя. Відповідач зазначає, що проживає далеко від своїх батьків і може допомагати їм лише фінансово. Відповідач зауважує, що ставив за мету зменшення затрат службового часу посадових осіб та затрат матеріальних засобів на дії, які не пов`язані з веденням бойових дій безпосередньо. Досягнення цієї мети в даній обстановці, не вдаючись до ризиків, було б не можливим при дотриманні всіх нормативно-правових актів. В той період часу в селі Піски велися активні бойові дії (озброєння з важкого озброєння та стрілецької зброї з боку незаконних формувань та активність диверсійно-розвідувальних груп ворога). В той час було вжито заходів для відвернення шкоди правоохоронюваним інтересам, а саме: вільна зброя зберігалася разом з іншою зброєю в тимчасовому місці зберігання з дотриманням вимог керівних документів та під цілодобовою охороною в системі охорони та оборони опорного пункту. Втрата зброї, а саме «знищення», відбулося внаслідок ворожого обстрілу та спричиненої ним пожежі. Також відповідач, посилаючись на ч.4 ст.13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі», зазначає, що його матеріальне становище не є достатнім для утримання сім`ї, допомоги батькам пенсіонерам та відшкодування кратності від втраченого (знищеного) озброєння, а також те, що даний випадок не є умисним злочинним завданням шкоди чи вчиненням дій з особистих корисливих мотивів. Відповідач наголошує на тому, що при прийнятті ним будь-яких рішень були враховані потреби підрозділу та складні обставини під час виконання бойових завдань (а.с.100-102).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.42).

04.11.2020 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.84).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:
У наказі командира військової частини НОМЕР_1 (із адміністративно-господарської діяльності) від 05.10.2017 р. №593 «Про результати службового розслідування за фактом втрати військового майна військової частини НОМЕР_3 » за результатами розслідування відображено, що стосовно втрат зброї 3 мпр комісія вважає, що даний випадок є наслідком недбалого виконання своїх функціональних обов`язків посадовими особами 3 мпр: заступника командира роти з озброєння ст. л-т ОСОБА_3 , головного сержанта роти пр-ка ОСОБА_2 , та безконтрольність командира роти ст. л-та ОСОБА_1 (а.с.9-16). Відповідно до Конституції України та інших законодавчих актів, військовослужбовці повинні бережно ставитися до ввіреного їм озброєння, техніки, вживати заходів до запобігання шкоди. Зберігання зброї роти на КСП взводу є грубим порушенням наказу Міністра оборони України від 29.06.2005 р. №359 «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» (у редакції наказу МОУ від 20.10.2015 р. №569). Зброя, яка зберігалась на КСП «Барселона» та втрачена під час обстрілу, має бути відшкодована за рахунок винних осіб.

Відповідно до пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (із адміністративно-господарської діяльності) від 05.10.2017 р. №593 «Про результати службового розслідування за фактом втрати військового майна військової частини НОМЕР_3 » у відповідності до вимог Постанови Верховної Ради України від 23.06.1995 р. №243/95-ВР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» недбалим виконанням службових обов`язків згідно п.14 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», Постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року №880 «Про затвердження переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» командиру роти ст. л-ту ОСОБА_1 , головному сержанту пр-ку ОСОБА_2 , заступнику командира з озброєння ст. л-ту ОСОБА_3 відшкодування військовослужбовцями шкоди, заподіяної державі, здійснити у 10-ти кратному співвідношенні до вартості втраченого майна (зброї) по 144 215,83 кожен (а.с.14).

Пунктом 2 наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.10.2017 р. №137 «Про виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 щодо втраченої зброї та призначення комісії для підготовки матеріалів (обґрунтування) за фактом втрати військового майна військової частини НОМЕР_3 » наказано начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_3 у відповідності до наказу Міністра оборони України 14.08.1995 р. №201 «Про оголошення постанови Верховної Ради України від 23.06.1995 р. №243/95-ВР», занести у книгу грошових стягнень безповоротно втрачене майно з урахуванням кратності 10 у сумі 432 647,50 грн, та відшкодувати з командира роти ст. л-та ОСОБА_1 у сумі 144 215,83 грн, головного сержанта пр.-ка ОСОБА_2 у сумі 144 215,83 грн, заступника командира з озброєння ст. л-та ОСОБА_3 у сумі 144 215,83 грн. Відшкодування заподіяної шкоди проводити щомісячно у розмірі 20% місячного грошового забезпечення (а.с.17-19).

Вироком Дружківського міського суду від 16.04.2018 р. провадження №1-ка/229/174/2018 ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.425 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі ст.2 ЗУ Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIII, який набув чинності з 07 вересня 2017 року, ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного судом покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі, у зв`язку з застосуванням до нього амністії (а.с.20-23).

Вироком встановлено, що у період з 12 грудня 2016 року по 16 серпня 2017 року, усупереч вимог законодавства, старший лейтенант ОСОБА_1 , діючи необережно, із злочинною недбалістю, всупереч інтересам служби, в порушення статутних та функціональних обов`язків, виходячи з хибно зрозумілих інтересів служби, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, в умовах особливого періоду, не забезпечив належне зберігання вогнепальної зброї, контроль за наявністю майна роти вказаної військової частини та його зберіганням не здійснив, тим самим не забезпечив такий порядок зберігання, який унеможливлював би викрадення зброї, внаслідок чого автомат АК-74 ТК-8 №6344629, вартістю 13 760 грн 18 коп. було викрадено невстановленими особами (обставини та час викрадення досудовим слідством не встановлено), який надалі 16 серпня 2017 року вилучено слідчим Мелітопольського ВП ГУНП Запорізької області при проведенні санкціонованого обшуку за місцем проживання громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Поряд з цим, 18 серпня 2017 року, старший лейтенант ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що його підлеглий заступник командира роти з озброєння старший лейтенант ОСОБА_3 , без відповідного дозволу, здійснив переміщення ящиків зі зброєю, яка не була закріплена за особовим складом роти, на командно-спостережний пункт взводу «Барселона» в с. Піски Ясинуватського району Донецької області, який знаходиться безпосередньо на лінії зіткнення з НЗФ, не забезпечив належне зберігання вогнепальної зброї. Контроль за її наявністю та зберіганням не здійснив, тим самим не забезпечив такий порядок зберігання, який унеможливлював би втрату зброї, внаслідок чого в період з 20 серпня 2017 року по 24 серпня 2017 року під час артилерійського обстрілу з боку НЗФ по бойовим позиціям частини, була втрачена зброя, а саме: 5,45 мм автомати АК-74 ТК-8 у кількості 8 одиниць №№ НОМЕР_5 ; 4435110; 6351230; 6345774; 6343014; 6766325; 6348314; 6341056, загальною вартістю 28 900 грн 58 коп. та 9 мм пістолети ПМ у кількості 2 одиниць, №№ НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 , загальною вартістю 603 грн 98 коп. (а.с.21).

Окрім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.12.2019 р. у справі №200/6785/19-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним пункту наказу та зобов`язання вчинити певні дії, у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.24-31). У рішенні вказано, що заподіяна ОСОБА_1 шкода, а саме втрата військового майна (зброї) є підставою для притягнення особи до відповідальності у десятикратному розмірі вартості майна, а тому п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №593 від 05 жовтня 2017 року прийнятий в межах повноважень, отже підстави для його скасування відсутні (а.с.30).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 04.05.2018 р. №124 зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_4 та на всі види забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника штабу заступника командира батальйону (а.с.34).

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 18.03.2020 р. №78 капітана ОСОБА_1 , начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_4 військовослужбовця військової служби за контрактом відповідно до підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби, з 18 березня 2020 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 , знято зі всіх видів забезпечення (а.с.35, 56).

З огляду на довідку тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_4 з фінансово-економічної роботи, за період перебування військовослужбовця, капітана ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 , на підставі його рапорту, здійснювались відрахування з грошового забезпечення в розмірі 20% на погашення дебіторської заборгованості, що була нарахована відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_8 від 11.10.2017 р. в сумі 144 215 грн 83 коп., з яких відшкодовано протягом проходження військової служби 38 183 грн. 92 коп. (а.с.33, 58).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1993 р. №548-ХIV (далі за текстом Статут внутрішньої служби) установлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до абз.2, 28, 29 ст.112 Статуту внутрішньої служби, командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний: підтримувати особовий склад роти (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності; організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти (корабля), перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік (командирові корабля не менше ніж один раз на місяць робити огляд корабля, його озброєння, боєприпасів, технічних засобів і здійснювати щоденний обхід корабля). Результати огляду озброєння, боєприпасів та техніки записувати до книги огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів (додаток 11 до цього Статуту); перевіряти підготовку та стан озброєння і техніки роти (корабля) перед кожним виходом на навчання чи заняття, а також їх наявність після повернення із занять та навчань, вживати заходів до запобігання катастрофам, аваріям і поломкам, втратам зброї та боєприпасів (командирові корабля, крім того, забезпечувати живучість корабля та безпеку його плавання).

Згідно зі ст.26 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

На час притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, визначалися Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. №243/95-ВР (далі за текстом Положення №243).

Пунктом 3 Положення №243 передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Згідно з п.2 Положення №243 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Пунктом 14 Положення №243 визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2 10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що за результатами службового розслідування пунктом 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (із адміністративно-господарської діяльності) від 05.10.2017 р. №593 ОСОБА_1 призначено відшкодування шкоди, заподіяної державі, у 10-ти кратному співвідношенні до вартості втраченого майна (зброї) 144 215,83 грн.

Правомірність пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (із адміністративно-господарської діяльності) від 05.10.2017 р. №593 перевірена судом у справі №200/6785/19-а, за результатом розгляду якої рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.12.2019 р. у справі у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним пункту наказу та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

З огляду на ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Беручи до уваги, що за період проходження ОСОБА_1 військової служби ним відшкодовано матеріальну шкоду у розмірі 38 183.92 грн (а.с.33, 58), сума невідшкодованої матеріальної шкоди становить 106 031,91 грн (144 215,83 грн - 38 183.92 грн).

Суд враховує, що спору щодо розміру невідшкодованої суми матеріальної шкоди між сторонами немає. Водночас, відповідач, посилаючись на обставини, за яких ним завдано шкоду (ведення активних бойових дій та необхідність зменшення затрат службового часу посадових осіб і затрат матеріальних засобів, вжиття заходів для відвернення шкоди, внаслідок збереження зброї разом з іншою зброєю в тимчасовому місці зберігання), а також тяжкий фінансовий стан, на підставі ч.4 ст.13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» просить зменшити суму відшкодування та призначити виплату у трьох крататному співвідношенні до вартості втраченого майна.

Відповідно до абз.3 п.16 Положення №243 суму стягнень за втрачене майно може бути зменшено командиром (начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях.

31 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 р. №160-ІХ (далі за текстом Закон №160).

Частиною 4 статті 13 Закону №160 передбачено, що сума стягнень завданої шкоди може бути зменшена судом залежно від обставин, за яких завдано шкоди, ступеня вини та матеріального стану винної особи (крім випадків завдання шкоди умисними злочинними чи вчиненими з особистих корисливих мотивів діяннями).

Таким чином, при вирішенні питання про зменшення суми стягнення завданої шкоди підлягають врахуванню обставини, за яких завдано шкоду, ступінь вини та матеріальний стан винної особи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву і у запереченнях посилався на віддаленість складу РАО від першої лінії оборони, на якій він виконував бойові завдання, та на постійну зміну особового складу, у зв`язку з чим з метою зменшення затрат службового часу посадових осіб та затрат матеріальних засобів на дії, які не пов`язані з веденням бойових дій безпосередньо в умовах активних бойових дій (обстріли з важкого озброєння та стрілецької зброї з боку незаконних збройних формувань та активність диверсійно-розвідувальних груп) ним прийнято рішення не здавати розкріплену зброю до складу РАО, а залишати у тимчасовому місці зберігання озброєння та боєприпасів на території розташування його підрозділу. Разом з тим, було вжито заходів для відвернення шкоди правоохоронюваним інтересам, а саме: вільна зброя зберігалася разом з іншою зброєю в тимчасовому місці зберігання з дотриманням вимог керівних документів та під цілодобовою охороною в системі охорони та оборони опорного пункту. Втрата зброї, а саме «знищення», відбулося внаслідок ворожого обстрілу та спричиненої ним пожежі.

Водночас, суд враховує, що під час кримінального провадження №1-кп/229/174/2018 встановлено, що одна одиниця зброї автомат АК-74 ТК-8 № НОМЕР_9 була викрадена за невстановлених обставин та виявлена 16.08.2017 року під час обшуку у м. Мелітополі Запорізької області, тобто перебувала у сфері вільного обігу і створювала реальну суспільну небезпеку для цивільного населення. У подальшому, через один день після виявлення викраденої одиниці зброї, 18.08.2017 р. здійснено переміщення ящиків зі зброєю, яка не була закріплена за особовим складом роти, на командно-спостережний пункт взводу «Барселона» в с. Піски Ясинуватського району Донецької області, який знаходиться безпосередньо на лінії зіткнення з НЗФ, внаслідок чого у період з 20 серпня 2017 року по 24 серпня 2017 року під час артилерійського обстрілу з боку НЗФ по бойовим позиціям частини, була втрачена зброя, а саме: 5,45 мм автомати АК-74 ТК-8 у кількості 8 одиниць №№ НОМЕР_5 ; 4435110; 6351230; 6345774; 6343014; 6766325; 6348314; 6341056 та 9 мм пістолети ПМ у кількості 2 одиниць, №№ НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 , загальною вартістю 603 грн 98 коп.

Суд зауважує, що відповідачем не обґрунтовано, які обставини зумовили викрадення однієї одиниці зброї, а також переміщення 18.08.2017 р. ящиків зі зброєю, яка не була закріплена за особовим складом роти, на командно-спостережний пункт, що знаходиться безпосередньо на лінії зіткнення з НЗФ.

Більш того, досягнення мети наведеної відповідачем зменшення затрат службового часу посадових осіб та затрат матеріальних засобів на дії, які не пов`язані з веденням бойових дій є неспівмірним до негативних наслідків: потрапляння зброї у вільний (неконтрольований) обіг та знищення зброї внаслідок обстрілу.

Притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за недбале ставлення військової службової особи до служби, що заподіяло істотну шкоду, свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 виправданого ризику, оскільки відповідно до ч.1 ст.42 КК України не є кримінальним правопорушенням діяння (дія або бездіяльність), яке заподіяло шкоду правоохоронюваним інтересам, якщо це діяння було вчинене в умовах виправданого ризику для досягнення значної суспільно корисної мети.

Суд враховує, що ступінь вини є кількісною характеристикою вини, яка визначає тяжкість вчиненого діяння і небезпечність особи винного. Ступінь вини визначається: суспільною небезпечністю вчиненого діяння; особливостями психічного ставлення винного: формою вини, характером умислу або необережності; мотивом і метою злочину; обставинами, що характеризують особу винного; причинами злочину та умовами, що вплинули на формування злочинного умислу або на допущення особою необережності.

Ступінь вини відповідача встановлена вироком Дружківського міського суду від 16.04.2018 р. провадження №1-ка/229/174/2018 у якому відображено, що ОСОБА_1 діяв необережно, із злочинною недбалістю, всупереч інтересам служби, в порушення статутних та функціональних обов`язків, виходячи з хибно зрозумілих інтересів служби, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, в умовах особливого періоду, не забезпечив належне зберігання вогнепальної зброї, контроль за наявністю майна роти військової частини та його зберіганням не здійснив, тим самим не забезпечив такий порядок зберігання, який унеможливлював би викрадення чи втрату зброї. Судом враховувалося, що вчинений ОСОБА_1 злочин відноситься до тяжкого злочину, а також те, що ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь у АТО, характеризується за місцем служби позитивно, раніше не судимий (а.с.20-23).

Оцінюючи наведені відповідачем обставини, які характеризують його матеріальний стан, суд враховує, що такі обставини мають тимчасовий характер.

Так, відповідач зазначає, що він та його дружина є безробітними, на його утриманні знаходиться малолітня донька та двоє батьків пенсійного віку.

Однак, суд враховує, що позивач та його дружина є працездатними особами, тобто конкурентноспроможними працівниками і у подальшому можуть бути працевлаштовані, натомість під час безробіття позивач одержує матеріальне забезпечення по безробіттю.

Відповідачем надано до суду копії пенсійних посвідчень його батьків (а.с.71), що свідчить про те, що вони не перебувають на повному утриманні сина.

Отже, матеріальний стан ОСОБА_1 не може розцінюватися як скрутний та такий, що унеможливлює сплату матеріальної шкоди, завданої державі.

Більш того, адміністративне судочинство передбачає інститут відстрочення та розстрочення виконання судового рішення, за умови, якщо на час набрання рішенням законної сили, матеріальний стан боржника погіршиться та тимчасово унеможливлюватиме сплату боргу.

Зважаючи на викладене, оцінюючи в системному зв`язку обставини, за яких завдано шкоду, ступінь вини та матеріальний стан винної особи, суд не знаходить підстав для зменшення ОСОБА_1 суми стягнення завданої шкоди.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_2 ) невідшкодованої заподіяної матеріальної шкоди у сумі 106 031,91 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У даній справі позивачем не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, а тому відсутні витрати, які б підлягали стягненню з відповідача в порядку розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_10 , АДРЕСА_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_2 ) невідшкодовану заподіяну матеріальну шкоду у сумі 106 031,91 грн (сто шість тисяч тридцять одна грн 91 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 09 березня 2021 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт