Справа № 520/10445/2020
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 р.Справа № 520/10445/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача Трофіменко О.О.,

представника відповідача Дейнеги К.В.,

представника третьої особи Іващенко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Керівника Харківської місцевої прокуратури №1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.12.20 року по справі № 520/10445/2020

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №1

до Харківської міської ради, третя особа Приватне акціонерне товариство " Трест Житлобуд-1 "

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Керівник Харківської місцевої прокуратури № 1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської міської ради (далі - відповідач), третя особа Приватне акціонерне товариство "ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1", в якому просив суд визнати протиправним та скасувати пункт 24 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 26.02.2020 за №2009/20 Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів, яким надано ПрАТ ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею орієнтовно 0,3760 га із земель територіальної громади м. Харкова для будівництва паркінгу з урахуванням знесення нежитлової будівлі літ. А-2 по вул. Професорській, 30 в м. Харкові.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Харківська міська рада не мала законних підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою ПрАТ Трест Житлобуд-1 площею орієнтовно 0,3760 га для будівництва паркінгу інакше як за результатами проведених земельних торгів. Зазначив, що площа під цими будівлями складає 0,0030 га, що менше аніж запланована до виділення земельна ділянка (0,3708 га) на 0,3678 га або менше ніж в 123,6 разів. Площа земельної ділянки під цими будівлями складає лише 0,8 % від площі земельної ділянки, яка була виділена. ПрАТ Трест Житлобуд-1 жодним чином не обґрунтовано необхідність відведення саме такої площі земельної ділянки. Таким чином, оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог ст.ст. 124, 134, 135 ЗК України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилався на те, що застосовуючи до спірних правовідносин норми ст.ст. 123, 124, 134 Земельного кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки нежитлова будівля літ. А-2 перебуває у власності ПрАТ Трест Житлобуд-1, то відповідно земельна ділянка, на якій вона розташована не підлягає продажу на конкурентних засадах (земельних торгах). Проте, відповідно до вимог ст.ст. 116, 125, 126 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Крім того, зазначає, що чинним земельним законодавством передбачений порядок відчуження прав на земельні ділянки комунальної власності виключно на конкурентних засадах, за виключенням випадків щодо земельних ділянок, на яких розташоване належне особі на праві приватної власності нерухоме майно. Проте у цьому випадку за приписами ч.2 ст.134 Земельного кодексу України власник нерухомості має право на отримання на позаконкурентних засадах тільки земельну ділянку, на якій безпосередньо розташоване таке майно (будівля, споруда).

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, право на яку може бути продано тільки лише на конкурентних засадах (земельних торгах), може бути здійснено поза конкурсом.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 03.03.2021 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що АТ Трест Житлобуд-1, як власник об`єкту нерухомості по вул. Професорській, 30 звернулось до Харківської міської ради 29.01.2020 року із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,3760 га із земель територіальної громади м. Харкова для будівництва паркінгу по вул. Професорській, 30 з урахуванням знесення нежитлової будівлі літ. А-2, яка належить АТ Трест Житлобуд-1 на праві приватної власності.

До заяви були додані правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомості та графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Згідно пункту 24 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 26.02.2020 за №2009/20 Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів ПрАТ ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею орієнтовно 0,3760 га із земель територіальної громади м. Харкова для будівництва паркінгу з урахуванням знесення нежитлової будівлі літ. А-2 по вул. Професорській, 30 в м. Харкові.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів наявності підстав для відмови Харківською міською радою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів АТ Трест Житлобуд-1, позивачем до матеріалів справи не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин. Зокрема, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною 2 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 134 цього ж Кодексу встановлено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Судом встановлено, що на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :16:003:0057), площею 0,3708 га, розташована нежитлова будівля літ. А-2, яка складається з нежитлових приміщень 1-го поверху №1,2, загальною площею 26,6 кв.м. та 2-го поверху №3,4, загальною площею 27,3 кв.м.

Вказані нежитлові приміщення в літ. А-2 за адресою: АДРЕСА_1 належать на праві власності ПАТ Трест Житлобуд-1 згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.01.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Манерко Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 50, згідно якого ПАТ Трест Житлобуд-1 вищевказані нежитлові приміщення придбало у ТОВ Жилбуд Україна.

Технічні паспорти на нежитлові приміщення, наявні в матеріалах справи, були виготовлені ТОВ Сегмент-Люкс 12.10.2018 року та при наступних продажах нежитлових приміщень, ані ТОВ Жилбуд Україна, ані АТ Трест Житлобуд-1 не були перероблені на своє ім`я та залишаються актуальними на теперішній час.

Матеріалами справи підтверджено, що АТ Трест Житлобуд-1, як власник об`єкту нерухомості по вул. Професорській, 30 звернулось до Харківської міської ради 29.01.2020 року із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,3760 га із земель територіальної громади м. Харкова для будівництва паркінгу по вул. Професорській, 30 з урахуванням знесення нежитлової будівлі літ. А-2, яка належить АТ Трест Житлобуд-1 на праві приватної власності.

До заяви були додані правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомості та графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. (а.с. 99).

Стосовно обґрунтування меж земельної ділянки, судом вірно встановлено, що орієнтовна площа земельної ділянки була розрахована із врахуванням в подальшому, після отримання земельної ділянки в оренду та отримання дозвільних документів для будівництва самого паркінгу для потреб та розташування машиномісць житлового комплексу по вул. Професорській, 30, а саме: у відповідності до норм ДБН Б.2.2-12:2019 п.10.8.1 табл. 10.5: д ля постійного зберігання автомобілів 182х0,8х0,5 + 559х0,8 = 520маш/м; для тимчасового зберігання автомобілів (гостьові) 520х0,15 = 78 маш/м (в тому числі для инвалидів 78х4/100 =3 маш/м); для тимчасового зберігання автомобілів (для адміністративних приміщень) 6/100х10= 2 маш/ м, Всього по комплексу: 600 маш/м.

Таким чином, на підставі проектних розрахунків, бажана орієнтовна площа склала 0,3760 га.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (дата формування 11.08.2020 р., номер витягу НВ-020) зазначено вид використання земельної ділянки: для будівництва паркінгу з урахуванням знесення нежитлової будівлі літ. А-2.

Таким чином, у зв`язку з розташуванням на земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Професорська, 30 (кадастровий номер: :16:003:0057) нежитлової будівлі, яка перебуває у власності АТ Трест Житлобуд-1, на підприємство третьої особи розповсюджуються приписи частини другої ст. 134 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності юридичних осіб. У зв`язку з цим, відповідно до частини 3 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки нежитлова будівля літ. А-2 перебуває у власності АТ Трест Житлобуд-1, то відповідно земельна ділянка, на якій вона розташована не підлягає продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) згідно ч.2 ст. 134 Земельного кодексу України, що спростовує твердження позивача про необхідність проведення земельних торгів.

Стаття 123 Земельного кодексу України визначає порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, відповідно до частини 1 якої, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.ч. 4, 6, 11, 14 ст. 123 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

Вказаними нормами Земельного кодексу України передбачено певний алгоритм та поетапність процесу передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у користування громадян та юридичних осіб.

Отже, законодавцем встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Інших правових підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки немає.

Доказів наявності підстав для відмови Харківською міською радою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів АТ Трест Житлобуд-1, позивачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, у постановах від 21 березня 2018 року (справа №536/233/16-ц), від 24 квітня 2018 року (справа №401/2400/16-ц), від 30 травня 2018 року (справа №826/5737/16), від 19 червня 2018 року (справа №922/864/17) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування. Відмова особі в наданні земельної ділянки, висловлена шляхом відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Проект відведення земельної ділянки не визначений законом, як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 09 жовтня 2019 року по справі № 605/567/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, у зв`язку з отриманням третьою особою дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність вона не набуває права на вказану земельну ділянку.

Посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі №910/1356/13 від 05.09.2018 року не приймається судом до уваги, оскільки предметом спору при розгляді справи №910/1356/13 була неправомірна передача земельної ділянки та продаж цієї земельної ділянки фізичній особі на підставі неналежним чином оформлених документів із землеустрою, зокрема, передача особі без дотримання процедури її вилучення у попереднього землекористувача. Тобто, справа, розглянута Верховним Судом, щодо неправомірного надання у власність земельної ділянки не стосується предмету спору за позовом прокуратури щодо надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки.

Також, посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі № 910/4528/15-г від 09.02.2018 року є безпідставним, оскільки предметом спору у справі № 910/4528/15-г є надання та укладення договору оренди земельної ділянки, в той час, як предметом спору у даній справі за позовом прокурора є саме правомірність рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів, яким надано ПрАТ ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без укладання договору оренди земельної ділянки.

Твердження позивача про те, що в рамках кримінального провадження при огляді місця події було зафіксовано, що жодних будівель на земельній ділянці по вул. Професорській, 30, не розташовано, вірно не прийнято судом до уваги, оскільки у наданому до позовної заяви протоколі огляду місця події від 31.07.2020 р. взагалі не зазначено яку саме земельну ділянку та якої площі було оглянуто, не зазначено кадастрового номеру земельної ділянки, що унеможливлює ідентифікувати об`єкт огляду та спростовується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.27-29) про наявність об`єкту нерухомого майна, зареєстрованого за позивачем, у зв`язку з чим наданий до позовної заяви протокол огляду місця події від 31.07.2020 р. не може бути прийнятий судом, як належний доказ в обґрунтування позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та відсутність доказів наявності підстав для відмови відповідачем у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів АТ Трест Житлобуд-1, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний пункт 24 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 26.02.2020 за №2009/20 Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів, яким надано ПрАТ ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею орієнтовно 0,3760 га із земель територіальної громади м. Харкова для будівництва паркінгу з урахуванням знесення нежитлової будівлі літ. А-2 по вул. Професорській, 30 в м. Харкові є законним та обґрунтованим, а вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що як при поданні позовної заяви, так і при поданні апеляційної скарги прокуратурою всупереч вимогам статті 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 53 КАС України не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави.

Так, згідно ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) та від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19), від 11 лютого 2020 року у справі №922/614/19 (провадження № 12-157гс19).

Водночас, законодавством визначено інший орган, уповноважений від імені та в інтересах держави здійснювати контроль за дотриманням земельного законодавства у тому числі під час прийняття рішення про надання земельної ділянки у користування або власність.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр, відповідно до покладених на нього завдань, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Крім того, відповідно до пп. 25-5 п.4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань вносить у встановленому законом порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання щодо приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель.

Проте, прокурором не надано доказів на підтвердження обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання, неможливість виконання або неналежне виконання органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, який є суб`єктом владних повноважень, владних управлінський функцій щодо захисту інтересів територіальної громади міста Харкова.

Констатуючи необґрунтованість інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя. Зокрема, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Харківської місцевої прокуратури №1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року по справі № 520/10445/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 12.03.2021 року