Справа № 480/5338/20
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2021 року Справа № 480/5338/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В,,
представника позивача адвоката Підопригори О.П.,
представника третьої особи адвоката Крищенко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5338/20 за позовом ОСОБА_1 до Анастасівської сільської ради Роменського району Сумської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
18.08.2020 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, який він та його представник підтримали в судовому засіданні, мотивуючи позовні вимоги тим, що 28 листопада 2018 року позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого він успадкував право на земельну частку (пай) розміром 3,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Анастасівської сільської ради Роменського району Сумської області.
23 грудня 2019 року позивач відповідно до пункту « ґ » ч.1 ст. 81 ЗК України звернувся до Анастасівської сільскої ради Роменського району Сумської області із заявою про передачу у власність, тобто виділення в натурі (на місцевості) належної йому земельної частки (паю), що відповідає розміру 3,14 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Анастасівської сільської ради Роменського району Сумської області.
При цьому на день звернення до Анастасівської сільської ради - 23 грудня 2020 року, вказані у листі земельні ділянки не перебували в оренді, оскільки державна реєстрація договорів оренди відбувалася вже після звернення ОСОБА_1 до Анастасівської сільскої ради в січні 2020 року, що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.08.2020 року та Інформацією з Державного земельного кадастру від 15.08.2010 року. Також, Анастасівська сільська рада повідомила, що дані про земельну частку (пай) згідно сертифікату серія СМ № 0277495, який належав ОСОБА_2 , яку успадкував позивач, в Державному земельному кадастрі відсутні.
Таким чином, Анастасівською сільскою радою Роменського району Сумької області незаконно заперечується право позивача на виділення земельної ділянки йому в натурі (на місцевості), у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 була пропущена у списках про паювання земель, та за нею фактично не була закріплена земельна ділянка при розпаюванні. Натомість, відповідно до розпорядження голови Роменської районної державної адміністрації №136 від 05 квітня 2000 року про видачу земельних сертифікатів громадянам, пропущеним у списках при паюванні земель, було прийнято рішення про видачу, зокрема, ОСОБА_2 , сертифікату на земельну частку (пай) за рахунок земель резервного фонду. Крім того, п. 2 даного розпорядження було зобов`язано районний відділ земельних ресурсів внести необхідні зміни в земельно-облікові документи. На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 17.04.2001 р. Роменською районною державною адміністрацією було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0277495. Таким чином, право ОСОБА_1 на земельну часку (пай) є беззаперечним, оскільки перейшло йому у визначеному законодавством порядку.
Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією. Лист, як відповідь Анастасівської сільської ради на заяву ОСОБА_1 про надання у власність земельної ділянки, сам по собі є фактом протиправної бездіяльності сільської ради, адже такі питання відповідно до закону, мають вирішуватися на сесії сільської ради та оформлені у вигляді рішення.
Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі ділянок у власність визначені в ст.122 Земельного кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Отже, зміст наведених норм свідчить, що до компетенції сільрад належить вирішення питань щодо передання ділянок у власність для всіх потреб із земель комунальної власності незалежно від того, перебувають ділянки в межах чи за межами населених пунктів.
Таким чином, Анастасівська сільська рада Роменського району незаконно відмовила ОСОБА_1 у передачі йому у власніть однієї із земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, помилково вважаючи, що сільська рада не є розпорядником земель за межами населеного пункту, оскільки, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області є лише розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної форми власності за межами населеного пункту.
Юридичними підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості), згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Для прийняття такого рішення необхідно, щоб власник земельної частки (паю) виявив бажання виділити її у натурі (на місцевості). Виявлення такого бажання власника виражається у формі письмової заяви, яку він подає до відповідного органу місцевого самоврядування чи органу державної влади. Також, стаття 2 цього Закону визначає перелік документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), одним з яких і є свідоцтво про право на спадщину.
Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами норм земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X "Перехідні положення" ЗК).
Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Так, згідно ч. 2 ст. 19 ЗК України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
На підставі викладеного позивач просить визнати бездіяльності Анастасівської сільської ради Роменського району Сумської області протиправною.
Згідно п. 7 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям від 08.08.1995 року установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Земельні ділянки із вказаними кадастровими номерами, про які говорить позивач, не перебувають у колективній власності та не включені до резервного фонду.
Стаття 122 ЗК України, на яку посилається позивач, не передбачає порядку передачі земельної ділянки колективної власності громадянам.
Крім того, позивач зазначає, що ним успадковано право на частку (пай) розміром 3,14 в умовних кадастрових гектарах, а просить у позові надати дозвіл на розробку технічної документації стосовно земельної ділянки в абсолютних гектарах, визначивши площу 3,8657 га. Позивачем не надано розрахунку, про те, що 3,14 умовних кадастрових гектарів, відповідає 3,8657 абсолютних гектарів.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений.
Також позивач помилково ототожнює порядки отримання земельної ділянки як власником земельного паю за п. «r» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України та як громадянин, що має право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність відповідно до ст.ст. 116-118 Земельного кодексу України.
Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом позивач успадкував право на земельну частку (пай) в землях , які перебувають в колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Анастасівське», місце знаходження: с.Анастасівка Роменського району Сумської області, розміром 3,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) ( а.с.9).
20.01.2020 відповідачем було повідомлено позивача про те, що зазначені ним земельні ділянки відповідно до протоколів земельних торгів передані в оренду ( а.с.13).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:
а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;
б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;
в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;
г) прийняття спадщини;
ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Зокрема, порядок безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності встановлений статтею 118 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). При цьому відповідно до ч.5 ст.116 Земельного кодексу земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Водночас порядок виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) врегульований Законом України ««Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України ««Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Судом встановлено, що у своїй заяві позивач не ставить питання про виділення йому земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) і, так само, не ставить питання про безоплатну передачу земельної ділянки відповідно до ст.118 Земельного кодексу України, що на думку суду, унеможливлює прийняття рішення органом місцевого самоврядування за вище наведеними порядками.
Разом з тим, заява позивача відповідачем розглянута та надана відповідь стосовно земельних ділянок, зазначених у його заяві.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Обов`язковою умовою надання судового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, а спосіб обраного позивачем судового захисту має має відповідати змісту порушеного права.
Однак, як вже зазначалось судом, з таким клопотанням стосовно конкретної вже сформованої земельної ділянки до відповідача ОСОБА_1 , не звертався, відтак відсутні підстави стверджувати про порушення відповідачем прав позивача, а тому в задовленні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 01 березня 2021 року.

Суддя Л.М. Опімах