Справа № 502/110/20
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 502/110/20
Головуючий в 1 інстанції: Маслеников О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 лютого 2021 року (суддя Маслеников О.А., м. Кілія, повний текст рішення складений 04.02.2020) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до молодшого сержанта Відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл Каврина Максима Дмитровича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до поліцейського ВПП у м. Ізмаїл Каврина М.Д. та УПП в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив скасувати постанову серії ДПО18 №605680 від 15.01.2020 року про накладення адміністративного стягнення за частиною другою статті 122 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 04 лютого 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на не повне з`ясування обставин справи, а також порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було враховано, що скоєне ним правопорушення не може кваліфікуватися за частиною другою статті 122 КУпАП, оскільки підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 125 КУпАП, відповідальність за яке передбачена у вигляді попередження.

Також апелянт вважає, що строк накладення на нього адміністративного стягнення сплив, тому, відповідно до пункту статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення має бути закритим, оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився строк, передбачений статтею 38 КУпАП.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15 січня 2020 року поліцейським УПП в Одеській області винесено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №605680, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

З даної постанови вбачається, що 15 січня 2020 року об 11 годині 08 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ 2705-414, р.н. НОМЕР_1 по проспекту Суворова в м. Ізмаїл Одеської області на 230 км. дороги Одеса-Рені, поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар або ходових вогнів, чим порушив пункт 9.8 ПДР України.

Не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції вважав, що вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, є доведеним, а дії інспектора відділу організації несення служби в м. Ізмаїл УПП в Одеській області щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 246 КУпАП встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

За приписами частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З матеріалів справи, а саме відеозапису з відеореєстратора Xiaomi Yi Cat DVR, який, як зазначено в поясненнях представника відповідача, закріплений в патрульному автомобілі та знаходиться на балансі УПП в Одеській області, вбачається силует транспортного засобу, який рухався без ввімкненого ближнього світла фар. Переїжджаючи через залізничний переїзд на транспортному засобі ввімкнулися фари ближнього світла. Після зупинки зазначеного т/з інспектором поліції встановлено, що зазначеним транспортним засобом ГАЗ 2705-414, р.н. НОМЕР_1 керував позивач.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом пункту 9.8 ПДР України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Пунктом 9.1 Правил дорожнього руху обумовлено, що попереджувальними сигналами є: г) увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби.

Відповідно до частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Отже, за порушення правил використання попереджувальними сигналами відповідальність передбачена частиною другою статті 122 КУпАП.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що порушення позивачем вимог пункту 9.8 ПДР України, за що частиною другою статті 122 КУпАП України передбачена відповідальність у вигляду штрафу в розмірі 425 грн. є доведеними.

Доводи ОСОБА_1 про помилкове притягнення його до відповідальності за зазначеною нормою КУпАП є безпідставними.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07 листопада 2015 року за №1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У такому випадку, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) на місці вчинення правопорушення виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорювана постанова була винесена у день скоєння позивачем адміністративного правопорушення. Отже, доводи апелянта про те, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився строк накладення адміністративного стягнення передбачений статтею 38 КУпАП не відповідають дійсності.

Крім того, у своєму позові позивач посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015р. №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, зазначив, що що справу про адміністративне правопорушення, в порушення вимог статті 276 КУпАП, розглянуто інспектором поліції не за місцем його вчинення, а за місцем зупинки транспортного засобу.

Колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, оскільки Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 приймалось до внесення змін у статтю 258 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №605680 від 15.01.2020 року.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 272, 286, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 лютого 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов