Справа № 182/4363/20
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2021 року Справа № 182/4363/20
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості (далі - відповідач), в якій позивач, з врахуванням уточнень, просить: - визнати протиправним та скасувати рішення Нікопольського міськрайонного центру зайнятості оформлене наказом від 17.02.2020 року №НТ200217 про відмову у наданні статусу безробітного ОСОБА_1 ; - зобов`язати Нікопольський міськрайонний центр зайнятості надати ОСОБА_1 статус безробітного з 04.02.2020 р. та призначити допомогу по безробіттю з подальшою виплатою починаючи з 04.02.2020 р. до дня винесення рішення суду.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю відмови у призначенні статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю, оскільки позивач не є працевлаштованою особою. Посаду керівника громадської неприбуткової організації, позивач займає на громадських засадах та не отримує за це жодної винагороди, а тому вважати що це є працевлаштуванням відсутні будь які підстави.
Відповідно до ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.08.2020 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року справу №182/4363/20 прийнято до провадження, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року справу №182/4363/20 прийнято до провадження, позовну заяву ОСОБА_1 повторно залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі.
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 02.03.2021 року витребувано від Нікопольського міськрайонного центру зайнятості належним чином засвідчену копію наказу від 17.02.2020 року №НТ200217 про відмову у наданні статусу безробітного ОСОБА_1 .
На виконання вимог ухвали суду відповідач надав витяг з оскаржуваного наказу.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до наступних висновків.
Дніпропетровська обласна громадська організація «Енергія життя плюс» створена та зареєстрована як місцева громадська організація, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію об`єднання громадян №1346 від 03.03.2012 р.
Згідно записів трудової книжки, з 19.06.2019 р. позивач працювала в ДОГО «Енергія життя плюс» на посаді керівника проекту на підставі трудового договору №1 від 19.06.2019 р.
09.01.2020 року у зв`язку з закінченням проектної діяльності позивача було звільнено з посади керівника проекту Наказом №3 на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України (у зв`язку із закінченням строку трудового договору). Відповідні записи також вказані у трудовій книжці ОСОБА_1 .
Відповідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року зафіксовані дані щодо отримання доходу позивачем за період з 19.06.2020 р. по грудень 2020 року включно у вигляді заробітної плати на підставі трудового договору.
В зв`язку із закінченням строку трудового договору 09.01.2020 р. на підставі пункту статті 36 Кодексу законів про працю України, сплата єдиного внеску з лютого 2020 року по теперішній час припинена.
Для пошуку роботи, 04.02.2020 р. позивач звернулася до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості з заявою про надання їй статусу безробітного.
Протоколом №5 засідання комісія з профілактики випадків виникнення дебіторської заборгованості та контролю за станом її погашення від 17.02.2020 року ухвалила відмовити ОСОБА_1 у наданні статусу безробітної.
Наказом від 17.02.2020 року №НТ200217 у зв`язку з встановленням факту зайнятості особи, ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу безробітної, що підтверджується витягом із наказу.
Листом від 18.02.2020 р. №182 Нікопольський МРЦЗ відмовив у наданні статусу безробітного, обґрунтовуючи свою позицію тим, що на момент звернення до Нікопольського МРЦЗ було встановлення факту зайнятості особи, а саме наявності запису про призначення ОСОБА_1 керівником ДОГО «Енергія життя плюс» в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДРПОУ). Також, Нікопольський МРЦЗ у листі від 18.02.20 р. №182 зазначив, що запис в трудовій книжці про звільнення з посади керівника ДОГО «Енергія життя плюс» не спростовує інформації, наявної в ЄДРПОУ про те, що позивач є керівником громадської організації.
Не погодившись з позицією відповідача ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Правовідносини з питань процедури реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, регулюються, зокрема Законом України «Про зайнятість населення» та Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 19.09.2018 року №792 (далі - Порядок № 792).
За визначенням, наданим у пункті другому частини першої статті першої Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Згідно частини першої статті 4 наведеного Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
Відповідно до приписів статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути:
1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;
2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю";
3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до пункту 14 Порядку № 792 статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України "Про зайнятість населення".
Згідно вимог пункту 17 Порядку № 792 для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного, пред`являє документи, зазначені в підпункті 1 пункту 4 цього Порядку, а також:
трудову книжку (цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує припинення останнього виду зайнятості). Особа, яка втратила трудову книжку, пред`являє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи;
документ про освіту;
військово-обліковий документ для осіб, які звільнилися із строкової військової служби.
За приписами пунктів 21-23 Порядку № 792 для прийняття рішення про надання статусу безробітного кар`єрний радник вносить відомості з документів, зазначених у пунктах 17-19 цього Порядку, до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості та аналізує персональну картку особи, яка шукає роботу.
Рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного.

З рішенням про надання (відмову в наданні) статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, відкладення, скорочення тривалості та припинення виплати такого забезпечення особа ознайомлюється під час відвідування кар`єрного радника, про що ставить підпис у відповідному додатку до персональної картки.

Підставами для відмови у наданні статусу безробітного є:

1) відсутність на дату прийняття рішення про надання статусу безробітного документів, зазначених у пунктах 17 і 18 цього Порядку;

2) встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення від роботодавця про працевлаштування особи;

3) подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у частині першій статті 43 Закону України "Про зайнятість населення";

4) письмова відмова особи від пропозиції підходящої роботи;

5) невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про результати співбесіди відповідно до виданого центром зайнятості направлення на працевлаштування;

6) неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі абзаців вісімнадцятого - двадцятого підпункту 1 пункту 30 цього Порядку.

Як вже встановлено судом, приймаючи рішення про відмову в наданні позивачу статусу безробітної, центр зайнятості посилався на положення п.п.2 п.23 Порядку №792, а саме - встановлення у нього факту зайнятості.

Системний аналіз названих норм дає підстави вважати, що ключовою умовою надання особі статусу безробітної є: відсутність заробітку або інших передбачених законодавством доходів.

Так, суд зазначає, що згідно статті 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка - це основний документ про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться, у тому числі: відомості про роботу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників", Міністерство праці України, Міністерство юстиції України і Міністерство соціального захисту населення України наказом від 29.07.93 р. (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110) затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно із пунктами 1.1, 2.3-2.4 цієї Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу.

Тобто, основним документом про трудову діяльності працівника (особи) є його трудова книжка, усі записи в якій, у тому числі, при звільненні, вносяться власником або уповноваженим ним органом у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Так, досліджуючи трудову книжку позивача, яка у свою чергу разом з іншими документами була надана центру зайнятості, судом встановлено, що у ній наявний запис (№ запису 16) від 09.01.020 року про звільнення позивача (наказ № 3 від 09.01.2020 року).

Вказані обставини залишились поза увагою відповідача.

Посилання відповідача на відомості, що містяться у Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно того, що позивач є керівником названої профспілки судом до уваги не приймається, оскільки за приписами частини 2 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", позивач не є уповноваженою особою на внесення змін до відомостей про юридичну особу.

Щодо перебування позивача на посаді керівника Незалежної профспілки Криворіжжя () суд вказує, що згідно статуту ДОГО «Енергія життя плюс», затвердженого установчими зборами ДОГО «Енергія життя плюс» від 28.03.2012, протокол № 2, ДОГО «Енергія життя плюс» є добровільна, неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян. Основною метою діяльності організації є задоволення та захист законних суспільних, соціально-економічних, екологічних, трудових, творчих, гуманітарних, освітянських, медичних, споживчих, оздоровчих, вікових, національно-культурних, спортивних та інших спільних прав та інтересів членів Організації.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб станом на 10.01.2020 року позивач дохід не отримує, страховий стаж не нараховується.

Вказані обставини залишились поза увагою відповідача.

Отже, перебуваючи на посаді керівника ДОГО «Енергія життя плюс» ОСОБА_1 дохід не отримує, що підтверджено матеріали справи, та не спростовано відповідачем. А виконання обов`язків керівника ДОГО «Енергія життя плюс» не є працею за наймом в розумінні приписів частини першої статті 4 Закону України «Про зайнятість населення». Таким чином, керівник добровільної, неприбуткової громадської організації, який не отримує прибутку за виконання своїх обов`язків, як керівника, не відноситься до зайнятого населення, визначеного частиною першою статті 4 Закону України «Про зайнятість населення».

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення Нікопольського міськрайонного центру зайнятості оформлене наказом від 17.02.2020 року №НТ200217 про відмову у наданні статусу безробітного ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Позивач, заявляючи вимоги про зобов`язання Нікопольського міськрайонного центру зайнятості надати ОСОБА_1 статус безробітного з 04.02.2020 р. та призначити допомогу по безробіттю з подальшою виплатою починаючи з 04.02.2020 р. до дня винесення рішення суду, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження відповідача, оскільки відповідач не вжив усіх передбачених законодавством заходів з метою повного та всебічного розгляду відповідної заяви та документів, для прийняття рішення про надання позивачу статусу безробітного, отже на цей час не було виконано всі умови, визначені законом для прийняття відповідного рішення.

За наведених обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення наведених позовних вимог.

Проте, враховуючи протиправність оскаржуваного рішення Нікопольського міськрайонного центру зайнятості оформленого наказом від 17.02.2020 року №НТ200217 про відмову у наданні статусу безробітного ОСОБА_1 та його скасування в судовому порядку, з метою повного та всебічного захисту порушених прав позивача, виникає необхідність зобов`язати Нікопольський міськрайонний центр зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу безробітного від 04.02.2020 року, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду відповідно до норм чинного законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржуються, не доведено правомірність своїх дій щодо відмови у наданні статусу безробітного ОСОБА_1 .

В свою чергу позивач не довів в повній мірі ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги щодо зобов`язання Нікопольського міськрайонного центру зайнятості надати ОСОБА_1 статус безробітного з 04.02.2020 р. та призначити допомогу по безробіттю з подальшою виплатою починаючи з 04.02.2020 р. до дня винесення рішення суду..

За наведених обставин суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 73, 77, 78, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості (, вул. Пилипа Орлика, 54, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53210) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Нікопольського міськрайонного центру зайнятості оформлене наказом від 17.02.2020 року №НТ200217 про відмову у наданні статусу безробітного ОСОБА_1 .

Зобов`язати Нікопольський міськрайонний центр зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу безробітного від 04.02.2020 року, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду відповідно до норм чинного законодавства України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Нікопольського міськрайонного центру зайнятості () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 16.03.2021 року.

Суддя О.М. Неклеса