Справа № 340/3125/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2021 року м. Дніпросправа № 340/3125/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року (суддя Притула К.М.) по справі №340/3125/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №0-1118 від 04.05.2020, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 253409,60 грн. за 2019 рік.

Підставами позову визначено те, що нерухоме майно, яке контролюючий орган визначив об`єктом оподаткування, використовується для ведення переробної промисловості, а отже на нього розповсюджується дія положень пп. є пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, який передбачає, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВГД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із встановлених обставин справи, які свідчать про те, що позивач є власником нерухомого майна, яке у спірному випадку визначено контролюючим органом об`єктом оподаткування та здійснює переробну промислову діяльність.

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції зазначив те, що в силу положень пп. є пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Фактично позиція відповідача полягає у тому, що не є об`єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, а не громадян та фізичних осіб підприємців. Оскільки у спірному випадку позивач є фізичною особою, а не промисловим підприємством, то за позицією відповідача контролюючим органом правомірно нараховано спірні податкові зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідно програми АІС Податковий блок в реєстрі платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки громадянин ОСОБА_1 є власником типу об`єкта майна - інше, доповнення до типу - нежитлова будівля, загальною площею 4048,4 кв.м.. що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Даний об`єкт зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 23.06.2017 за № 49 .

Петрівською селищною радою рішенням № 10041/7 від 22.06.2019 прийнято ставки податку на нерухоме майно, відмінне віл земельної ділянки для фізичних осіб на 2019 рік.

04.05.2020р. Головне управління ДПС у Кіровоградській області прийняло податкове повідомлення - рішення №0-1118, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 253409,60 грн. за 2019 рік.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Так, встановивши суть спірних відносин між сторонами, суд першої інстанції правильно зазначив те, що фактично спірним питанням у межах цих правовідносин, є те, чи належить нерухоме майно, власником якого є позивач, до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно.

Пунктом 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

У той же час, пп.266.2.2 п.266 ст.266 ПК України визначає об`єкти нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування.

Так, в силу положень пп. є пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних відносин) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не спростовуються відповідачем, свідчать про те, що ОСОБА_1 є власником комплексу нежитлових будівель, зокрема: цех № 2 розпилювання пиломатеріалів, трьох прибудов (цех №1 розпилювання пиломатеріалів), склад пиломатеріалів, цех сушіння пиломатеріалів, цех столярний, цех обробки пиломатеріалів, вагова, склад пиломатеріалів, прибудови (склад пиломатеріалів, лінія виробництва палевних брикетів, адміністративна будівля, гайків, пожежного резервуара, воріт, навісу, туалету та огорожі, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 4048,4 кв.м., що також підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 23).

Право власності виникло в ОСОБА_1 на підставі договору дарування НМА342605від 27 лютого 2017 року (а.с.24).

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 , є особою, що здійснює переробну діяльність, а саме являється засновником та керівником товариства з обмеженою відповідальністю Оллвуд, яке відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зареєстровано та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Види діяльності ТОВ: 01.50 Змішане сільське господарство; 02.10 Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві; 02.40 Надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 16.21 Виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону; 16.22 Виробництво щитового паркету; 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 16.24 Виробництво дерев`яної тари; 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно - технічними виробами; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції зробив висновок про те, що

ОСОБА_1 здійснюється сільськогосподарська, переробна діяльність, а також лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві. Позивач є власником об`єкт, що став об`єктом оподаткування та використовує даний об`єкт саме для промислового виробництва, крім того, в даному приміщенні працює ТОВ Оллвуд, яка займається аналогічною діяльністю керівником якої є ОСОБА_1 .

З цих підстав судом зроблено висновок про те, що в силу положень пп. є пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України нерухоме майно, власником якого є позивач, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Не заперечуючи встановлені судом першої інстанції обставини та застосовані у спірних відносинах положення Податкового кодексу України, відповідач вказує на те, що в силу положень пп. є пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, а не громадян та фізичних осіб підприємців. Оскільки у спірному випадку позивач є фізичною особою, а не промисловим підприємством, то за позицією відповідача контролюючим органом правомірно нараховано спірні податкові зобов`язання.

З такими аргументами відповідача суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки застосування вказаної норми права у такий спосіб, як пропонує контролюючий орган, було б прямою дискримінацією по відношення до осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність, за ознакою того, чи є платник податку підприємством чи громадянином та фізичною особою підприємцем.

З приводу такої позиції контролюючого органу обґрунтовано зазначив і суд першої інстанції про те, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Отже, такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Отже, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи з якими відповідач пов`язує незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року по справі №340/3125/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 11.03.2021р.

Повне судове рішення складено 12.03.2021р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк