Справа № 9901/919/18
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Прокопенка О. Б., Британчука В. В., Єленіної Ж. М., Ситнік О. М.
на постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі № 9901/919/18 (провадження № 11-1252заі19)
за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправними дій, бездіяльності, рішення та його скасування
Короткий виклад історії справи
26 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати:
- протиправними дії ВККС, вчинені в рамках кваліфікаційного оцінювання судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 , що полягали у неналежному оформленні суддівського досьє, дискримінації під час співбесіди як матері, яка перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами й у відпустці по догляду за дитиною, перешкоджанні праву судді на надання відповідей та пояснень з приводу запитань членів комісії під час проведення співбесіди, наданні оцінки судовому рішенню у справі № 804/1363/14, а також у з`ясовуванні мотивів, якими керувався суддя при ухваленні судового рішення в нарадчій кімнаті, протиправному дослідженні матеріалів, які не містилися у суддівському досьє, упередженому ставленні та необ`єктивності, необґрунтованому заниженні балів, включенні до резолютивної частини рішення ВККС від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18 рекомендації Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) розглянути питання про звільнення з посади судді;
- протиправною бездіяльність Комісії в рамках кваліфікаційного оцінювання судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 у тому, що член колегії Козлов А. Г. перед початком співбесіди із суддею ОСОБА_1 не заявив про свій самовідвід, а ВККС у своєму рішенні не зазначила мотивів його ухвалення із цього приводу;
- протиправним та скасувати рішення Комісії від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18 про визнання судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 657,375 бала, і такою, що не відповідає займаній посаді судді цього суду, та про внесення до ВРП подання з рекомендацією щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду;
- протиправним та скасувати рішення ВККС від 1 березня 2019 року № 4/ко-19 про виправлення описки в рішенні від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18, яким замінено на сторінці 2 в абзаці шостому текст « ОСОБА_1 склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 87,75 бала. За результатами виконаного практичного завдання ОСОБА_1 набрала 91 бал. На етапі складання іспиту суддя загалом набрала 178,75 бала» текстом: « ОСОБА_1 склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 79,875 бала. За результатами виконаного практичного завдання ОСОБА_1 набрала 79,5 бала. На етапі складання іспиту суддя загалом набрала 159,375 бала».
Короткий зміст установлених обставин та рішення суду попередньої інстанції
Президент України Указом від 13 травня 2009 року № 318/2009 призначив ОСОБА_1 строком на п`ять років на посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Верховна Рада України Постановою від 24 травня 2015 року № 479-VIII № 522/2008 обрала ОСОБА_1 на посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду безстроково.
Комісія рішенням від 1 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначила кваліфікаційне оцінювання 1790 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 .
Рішенням від 2 березня 2018 року № 33/зп-18 ВККС призначила проведення іспиту під час кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, призначеного рішенням Комісії від 1 лютого 2018 року № 8/зп-18.

16 квітня 2018 року позивачка склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 79,875 бала. За результатами виконаного практичного завдання ОСОБА_1 набрала 79,5 бала.

ВККС рішенням від 18 липня 2018 року № 173/зп-18 затвердила результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Іспит», складеного 16 квітня 2018 року. Відповідно до цього рішення суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

19 вересня 2018 року Комісія провела з ОСОБА_1 співбесіду, під час якої обговорила питання за показниками критеріїв компетентності, професійної етики та доброчесності на підставі матеріалів суддівського досьє.

За наслідками визначення результатів кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді за підсумками іспиту суддів місцевих та апеляційних судів та вирішення питання щодо допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди» ВККС прийняла рішення від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18, яким вирішила:

- що, суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 657,375 бала;

- суддю Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 визнати такою, що не відповідає займаній посаді;

- внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 .

Рішенням від 1 березня 2019 року № 4/ко-19 Комісія виправила описку в рішенні від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18, а саме замінено на сторінці 2 в абзаці шостому текст « ОСОБА_1 склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 87,75 бала. За результатами виконаного практичного завдання ОСОБА_1 набрала 91 бал. На етапі складання іспиту суддя загалом набрала 178,75 бала» текстом: « ОСОБА_1 склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 79,875 бала. За результатами виконаного практичного завдання ОСОБА_1 набрала 79,5 бала. На етапі складання іспиту суддя загалом набрала 159,375 бала».

У рішенні від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18Комісія зазначила, що за критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) суддя набрала 375,375 бала; за критерієм професійної компетентності ОСОБА_1 оцінено на підставі результатів іспиту, дослідження інформації, яка міститься у досьє, та співбесіди за показниками, визначеними пунктами 1 -5 глави 2 розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення).За критеріями особистої та соціальної компетентності ОСОБА_1 оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, та співбесіди з урахуванням показників, визначених пунктами 6-7 глави 2 розділу ІІ Положення.

За критерієм професійної етики, оціненим за показниками, визначеними пунктом 8 глави 2 розділу ІІ Положення, суддя набрала 152 бали. За цим критерієм ОСОБА_1 оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у досьє,та співбесіди.

За критерієм доброчесності, оціненим за показниками, визначеними пунктом 9 глави 2 розділу ІІ Положення, суддя набрала 130 балів. За цим критерієм ОСОБА_1 оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у досьє, та співбесіди.

У підсумку Комісія визначила, що суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 657,375 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв, у зв`язку із чим визнала суддю ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді.

Позивачка вважає, що Комісія протиправно ухвалила рішення № 1627/ко-18, за наслідками якого відбулося порушення її права на працю (Комісія визначила її такою, що не відповідає займаній посаді) й тому звернулася до суд із цим позовом.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 4 листопада 2019 року закрив провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18 щодо надання рекомендації ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Визнав протиправним і скасував рішення ВККС від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18 в частині визначення результатів кваліфікаційного оцінювання і визнання судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді та рішення Комісії від 1 березня 2019 року № 4/ко-19 про внесення виправлень до рішення від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18. Зобов`язав ВККС продовжити кваліфікаційне оцінювання зазначеної судді.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення про відповідність/невідповідність судді займаній посаді повинно бути не тільки мотивованим, а й обов`язково відповідати критеріям зрозумілості та обґрунтованості для можливості надання такому рішенню оцінки.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень ВККС) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура оцінювання і чи була дотримана процедура ухвалення такого рішення. Обсяг і ступінь відображення мотивації залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, що доводи (пояснення) судді взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала суддю, виставляючи певну кількість балів, тобто які мотиви ухваленого рішення. У спірному рішенні Комісія обмежилася лише стислим (загальним, без викладення фактичних обставин та мотивів їх оцінки) посиланням на засоби встановлення відповідності судді займаній посаді та кількість виставлених за результатами кваліфікаційного оцінювання балів, що не дає змоги встановити дійсні підстави (мотиви), з яких виходила Комісія під час ухвалення рішення.

Відсутність у рішенні мотивів його ухвалення, покликань на конкретні обставини і підстави, а також відсутність у представника відповідача будь-яких доказових доводів з посиланням на матеріали досьє (письмові докази), результати співбесіди, які б слугували і стали підставою для оспорюваних висновків Комісії, за яких суддя не відповідає займаній посаді, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 88 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) є достатньою підставою для того, щоб його скасувати як протиправне (у частині набраних балів і висновку про невідповідність судді ОСОБА_1 займаній посаді).

Стосовно неправомірності дій ВККС щодо ведення засідання та упередженого ставлення до позивачки, то суд не встановлював обґрунтованості та допустимості формулювання питань, дискримінації, оскільки ці обставини не зазначені як підстава прийняття оскаржуваного рішення, отже, не призвели до порушення її (позивачки) прав.

У частині закриття провадження у справі суд виснував, що рішення Комісії від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18щодо надання рекомендації ВРП розглянути питання про звільнення позивачки з посади судді має рекомендаційний характер, а тому не може бути самостійним предметом судового оскарження.

ВККС не погодилась із зазначеним рішенням суду першої інстанції і подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та прийняте нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Серед аргументів незгоди з рішенням суду першої інстанції є твердження про дотримання Комісією принципу рівності умов кваліфікаційного оцінювання, надання позивачці розумної можливості представляти свої знання й уміння, надавати усні та письмові пояснення. ОСОБА_1 не довела, що вона під час співбесіди не мала можливості ознайомитися із зауваженнями, показниками, критеріями, підставами і мотивами її оцінювання.

Вважає, що суд неправильно застосував положення пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII, пункт 34 Положення. Наведеними нормами передбачено, що обов`язок Комісії наводити підстави ухвалення рішення або мотиви, з яких ВККС дійшла відповідних висновків, не може сприйматися як вимога наводити детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Свідоме ухилення суду від встановлення такої мотивації викликає обґрунтований сумнів в об`єктивності та неупередженості.

Комісія при винесенні рішення провела співбесіду із суддею ОСОБА_1 , під час якої обговорила питання щодо показників за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження суддівського досьє; визначила кількість набраних нею балів, проаналізувала їх у порівнянні з необхідною нормативною кількістю балів та дійшла вмотивованого висновку щодо рівня встановлення її відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання.

Зважаючи на дискреційні повноваження ВККС щодо проведення кваліфікаційного оцінювання суддів та виключної компетенції її як уповноваженого органу, суд фактично втрутився в адміністративний розсуд та зобов`язав Комісію діяти у незаконний спосіб, а саме продовжити кваліфікаційне оцінювання судді ОСОБА_1 .

Велика Палата Верховного Суду постановою від 3 лютого 2021 року апеляційну скаргу ВККС задовольнила частково. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 4 листопада 2019 року в частині задоволення та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасувала, провадження вцих частинах закрила.У решті рішення залишила без змін.

Основні мотиви, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

Більшість суддів Великої Палати Верховного Суду дійшли висновку, що виходячи зі змісту частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, рішення ВККС, яке містить рекомендацію з пропозицією до здійснення певних дій та ухвалення певного рішення, може бути оскаржене, але за обов`язкової умови - тоді, коли буде ухвалене рішення за відповідною рекомендацією.

Установлення законом такої умови не обмежує право кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС до адміністративного суду, однак запроваджує, оптимізує чи робить раціональною можливість звернення до суду за захистом своїх прав, коли рішення Комісії з рекомендацією буде актуалізоване через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією і ухвалювати за ним відповідне рішення.

На інше розуміння положень частин сьомої, восьмої статті 101 Закону № 1402-VIIIне повинні впливати висновки ВККС, які передували ухваленню рішення щодо надання рекомендації, як-от визнання, що суддя не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, відмова судді у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді. Ці висновки складають основу, підґрунтя рішення щодо надання рекомендації і повинні оцінюватися та розглядатися разом з останнім рішенням, яке, власне, й було ухвалено на підставі таких висновків.

Підстави і мотиви для висловлення окремої думки

Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суддя, не згодний із судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом позову в цій справі є, зокрема, визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18 про визнання судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 657,375 бала, і такою, що не відповідає займаній посаді судді цього суду, та про внесення до ВРП подання з рекомендацією щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 стосовно тлумачення частини другої статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини третьої статті 24 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Крім того, вважаємо за необхідне наголосити, що вимога стосовно доступності правосуддя в частині реалізації права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів закріплена у міжнародних документах: Загальній декларації прав людини (стаття 8), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (стаття 14), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) (стаття 6), Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН від 29 листопада 1985 року (пункт 4).

Відповідно до пункту 58 Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17 листопада 2010 року якщо органи судової влади встановлюють системи для оцінювання роботи суддів, такі системи мають ґрунтуватися на об`єктивних критеріях. Ці критерії повинен оприлюднити компетентний судовий орган. Процедурою має бути передбачений дозвіл суддям висловлювати погляди щодо власної діяльності та її оцінювання, а також оскаржувати оцінювання в незалежному органі влади або суді.

Згідно з пунктом 81 Висновку Організації з безпеки і співробітництва в Європі/Бюро з демократичних інститутів та прав людини щодо Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30 червня 2017 року суддя, роботу якого оцінюють, повинен мати змогу оскаржити результати незадовільного оцінювання, особливо якщо зачіпаються громадянські права судді в розумінні статті 6 Конвенції, і чим серйознішими можуть бути наслідки оцінювання для судді, тим важливішими є такі права на ефективне оскарження.

Європейський суд з прав людини у пунктах 21 - 26 рішення від 22 липня 2014 року у справі «Корня проти Республіки Молдова» (заява № 22735/07) констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції. Цей суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати в деяких випадках обмеженням. Суд повинен переконатись у тому, що застосовані заходи не обмежують та не знижують можливості доступу до суду таким чином, що порушується сам зміст цього права. Більше того, обмеження буде неспівмірним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету та якщо не існує розумної співмірності між застосованими заходами і переслідуваною метою (рішення у справі «Уейт і Кеннеді проти Німеччини», заява № 26083/94, пункт 59). Право на доступ до суду буде порушеним, коли регулювання не переслідує більше мету правової безпеки і належного управління правосуддям, а є бар`єром, який перешкоджає підсудній особі добитися розгляду по суті своєї справи компетентним судом (рішення у справі «Цалкізіс проти Греції», заява № 11801/04, пункт 44).

Як убачається з матеріалів справи, спірне рішення Комісії від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18, ухвалене внаслідок здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 , породжує правові наслідки та обов`язки для позивачки, оскільки встановлює факт невідповідності судді займаній посаді та є підставою для внесення ВККС рекомендації до ВРП про звільнення позивачки. Отже, на наше переконання, є таким, що порушує права ОСОБА_1 .

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 4 листопада 2019 року в частині позовних вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності членів ВККС, вчинених у рамках кваліфікаційного оцінювання судді, визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 19 вересня 2018 року за № 1627/ко-18 та закрила провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із наведеним висновком більшості суддів Великої Палати Верховного Суду, вважаємо за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Комісії.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Комісії визначені у статті 266 КАС.

Підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» визначено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом.

За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

На підставі частин другої, четвертої статті 84 цього Закону за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом.

Згідно з положеннями частин другої та третьої статті 88 Закону № 1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС.

Рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

З аналізу вказаних законодавчих норм убачається, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, має право оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС.

При цьому необхідно зазначити, що рекомендаційний характер має лише останній абзац оскаржуваного рішення, а всі інші за своєю правовою природою є імперативними приписами, що порушують права та законні інтереси позивача ОСОБА_3 , у зв`язку із чим таке рішення може бути оскаржено до суду.

Ураховуючи наведене, вважаємо, що висновок Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення Комісії від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18 не може бути самостійним предметом судового розгляду, є помилковим.

На нашу думку, розглядаючи адміністративну справу, необхідно перевіряти обґрунтованість та мотиви визнання ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді судді, які зазначені в рішенні ВККС від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18.

Повна перевірка рішення, яке оскаржується, на предмет дотримання принципів, наведених у частині другій статті 2 КАС, є гарантією досягнення мети адміністративного судочинства - ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому перевірка лише формальної наявності в тексті рішення ВККС мотивів, з яких остання дійшла відповідних висновків, без оцінки їх обґрунтованості та аргументів особи, щодо якої прийнято рішення, не узгоджується з метою адміністративного судочинства. Обмеження судового контролю суперечить самій природі Верховного Суду, визначеного Конституцією України найвищим судом у системі судоустрою України, покликаного забезпечувати гарантоване право людини на ефективний судовий захист.

Таким чином, при вирішенні спорів щодо рішення, дій та бездіяльності ВККС суд повинен перевірити, чи не порушує таке рішення права та свободи людини в цілому, і не обмежуватись аналізом переліку підстав, які визначені у частині третій статті 88 Закону № 1402-VIII.

За викладених обставин більшість суддів Великої Палати Верховного Суду, скасувавши рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 4 листопада 2019 року в частині задоволення та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 тазакривши провадження в цій справі, заклала суперечності як щодо застосування пункту 1 частини першої статті 238 КАС, яка передбачає закриття провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, так і щодо положень частини четвертої статті 22, статті 266 цього Кодексу та статті 88 Закону № 1402-VIII, які, на наше переконання, прямо передбачають оскарження до суду рішення ВККС від 19 вересня 2018 року № 1627/ко-18.

Висновки

З огляду на викладене вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду повинна була розглянути апеляційну скаргу ВККС на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 4 листопада 2019 року по суті та ухвалити відповідне рішення, а не закривати провадження у справі № 9901/919/18, дійшовши помилкового висновку про те, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Судді Великої Палати Верховного Суду: О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук

Ж. М. Єленіна

О. М. Ситнік