Справа № 520/7674/2020
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 р.Справа № 520/7674/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника відповідача Саєнко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП: 43983495) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 01.09.20 року по справі № 520/7674/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП: 43983495)

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення за № від 03.12.2015 року на суму 4 051 гри. та податкове повідомлення-рішення за № від 03.02.2016 року на суму 6 000 грн.

В обгрунтування заявленого позову зазначено, що 19.10.2015 позивачем отримано податкове повідомлення рішення № від 13.10.2015 нв суму 16500 грн. за отримання доходу від надання в житловий найм нерухомості. 26.10.2015 позивач звернувся до відповідача зі скаргою та проханням про скасування зазначеного податкового повідомлення рішення, на що отримав відмову. Не погодившись із вказаним податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 по справі №820/11693/15 вказане податкове повідомлення рішення № від 13.10.2015 було скасовано. Рішення набрало законної сили 12.05.2016. Під час розгляду зазначеної справи №820/11693/15 відповідачем були прийняті податкове повідомлення-рішення за № від 03.12.2015 року на суму 4 051 грн. та податкове повідомлення-рішення за № від 03.02.2016 року на суму 6000 грн., які позивач вважає необгрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень рішень задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Основ`янської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області № від 03.12.2015 року на суму 4051 грн. та податкове повідомлення-рішення Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області № від 03.02.2016 року на суму 6000 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що на його думку, подана ОСОБА_1 позовна заява не містить обґрунтування вимог щодо скасування податкових повідомлень -рішень від 01.12.2015 № та від 03.02.2016 №. Позивачем не надані докази, що підтверджують його позицію. Єдине твердження позивача, викладене в позовній заяві, що зазначені податкові повідомлення - рішення є похідними від вже скасованого податкового повідомлення - рішення в справі № 820/11693/15. Контролюючим органом нараховані пеня та штрафні санкції на вже скасоване грошове зобов`язання.

Відповідач наголошує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що податкове повідомлення-рішення від 13.10.2015 № , прийняте на підставі акту перевірки від 24.09.2015 № 724/20-38-17-01-09/ НОМЕР_1 з питання дотримання вимог податкового законодавства в частині нарахування та еплати податку з доходів фізичних осіб при отриманні доходу від надання в житловий найм нерухомості за період з 01.01.2011 по 31.12.2014.

Податкове повідомлення-рішення від 03.02.2016 № про визначення ОСОБА_1 грошових зобов`язань з податку на доходи з фізичних осіб у загальному розмірі 6000,00 грн прийнято на підставі акту перевірки від 19.01.2016 № 107/20-38-17-01-08/ НОМЕР_1 з питання дотримання вимог податкового законодавства в частині нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб при отриманні доходу від надання в житловий найм нерухомості за період з 01.01.2009 по 31.12.2010.

Відповідач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі іншого акту перевірки, за інший період, ніж зазначено у справі №820/11693/15.

Також відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки на думку відповідача ОСОБА_1 порушено строк звернення до адміністративного суду з позовом.

Колегія суддів зауважує, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2015 року позивачем отримано податкове повідомлення-рішення (надалі ППР) за № від 13.10.2015 року на суму 16 500 грн., за отримання доходу від надання в житловий найм нерухомості, на підставі невиїзної документальної перевірки проведеної відповідачем.

26.10.2015 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою та проханням про скасування зазначеного ППР, але отримав відмову.

Не погодившись із таким рішенням відповідача позивач 07.12.2015 року звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування зазначеного документа.

Поки справа знаходилась на розгляді Харківського окружного адміністративного суду, відповідач додатково надіслав ППР № від 03.12.2015 року на суму 4 051 грн. та № від 03.02.2016 року на суму 6 000 грн. Проте, зазначені ППР, що саме й складають ціну позову, є похідними від вже оскаржених позивачем.

З матеріалів справи встановлено, що позивач письмово звертався до відповідача з вимогою про скасування податкового боргу, який ґрунтується на первісному, помилковому ППР, але відповідач відмовив позивачу у скасуванні недоїмки за цією підставою, обґрунтувавши таке рішення тим, що ОСОБА_1 необхідно повторно звертатися до суду вже із позовом про скасування штрафйих санкцій.

Таким чином, склалась ситуація, відповідно до якої тіло боргу було виключено з Реєстру боржників, а пеня та штрафи, помилково нараховані на вже скасоване судом ППР залишились, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про залишення позовної заяви без розгляду.

Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що працівниками Основ`янської об`єднаної ДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб при отриманні доходу від надання в житловий найм нерухомості за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 24.09.2015 року № 724/20-38-17-01-09/ НОМЕР_1 яким встановлено порушення позивачем п. 6 ст. 128 ГК України, а саме перекручення даних декларації про майновий стан та доходи за 2011-2014 роки; п. 170.1.5 ст. 170 ПК України а саме: заниження суми оподаткованого доходу за перевіряємий період у розмірі 112 000,00 грн., заниження зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від надання нерухомості в оренду на загальну суму 13 200,00 грн.

На підставі вище зазначеного акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 13.10.2015 року № яким позивачу донараховано суму податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 16500,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не отримано дохід від оренди власного майна, висновки відповідача щодо порушення ним положень пп. 170.1.5 ст. 170 ПК України є передчасними та необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень пп. 170.1.4. п. 170.1 ст. 170 ПК України (чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1 - 170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно положень пп.170.1.5. п. 170.1 ст. 170 ПК України визначено, що якщо орендар є фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платник податку - орендодавець.

При цьому: а) такий орендодавець самостійно нараховує та сплачує податок до бюджету в строки, встановлені цим Кодексом для квартального звітного (податкового) періоду, а саме: протягом 40 календарних днів, після останнього дня такого звітного (податкового) кварталу, сума отриманого доходу, сума сплаченого протягом звітного податкового року податку та податкового зобов`язання за результатами такого року відображаються у річній податковій декларації.

Аналізуючи наведені норми права, колегія суддівдоходить висновку, що законодавець обов`язковою передумовою сплати та декларування суми орендної плати є фактичне отримання вище зазначено доходу від оренди майна.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 по справі №820/11693/15 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Основ`янської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення. Скасоване податкове повідомлення-рішення Основ`янської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № від 13.10.2015 року. Стягнуто з Основ`янської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Зазначена постанова набрала законної сили 12 травня 2016 року.

За правилами ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи №820/11693/15, підставою для вище зазначених висновків відповідача, є його посилання на той факт, що Основянською ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області отримано інформацію стосовно платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , який у періоді з 01.01.2011 по 31.12.2014 року отримав дохід у сумі - 112 000.00 грн., а саме: згідно до договору оренди квартири та майна у приватної особи від 02.05.2009р., орендодавець ОСОБА_1 з одного боку та орендар ОСОБА_2 з другого боку уклали договір про наступне: орендодавець передає а орендар бере в тимчасове користування квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 72 м2 житлова площа 40 м2. Квартира та майно в квартирі надається орендатору для тимчасового мешкання ОСОБА_3 передача квартири та майна в оренду оформлюється актом здачі - приймання згідно додатку №2 від 02.05.2009р. Строк оренди складає 36 місяців, а саме з 02.05.2009 по 02.05.2012р. Орендна плата за використання квартири складає 2000 грн. на місяць. Відповідно до додаткової угоди за згодою сторін строк дії договору продовжено з 01.05.2012 до 01.05.2015р. Орендна плата та аванс на цей період буде складати 2500 грн. на місяць.

Відповідно до копії заяви від 10.06.2015р. до Чугуївського міського суду Харківської області, засвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Смородської Н.А. ОСОБА_1 який є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 заявив, що він з 02.05.2009 року уклавши у простій письмовій формі договір оренди квартири надав можливість мешкання у квартирі громадянці ОСОБА_4 .

З 02.05.2009 по 01.05.2012 року орендна плата становила 2000 грн. щомісячно. Згідно додаткової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 02.05.2012 року по 01.05.2015року орендна плата становила 2500 грн. щомісячно. За період з 02.05.2009 по 01.05.2012 року ОСОБА_1 від орендаря отримано 72000 грн. за період з 02.05.2012 по 01.05.2015р. ОСОБА_1 від орендаря отримано 90000 грн., а усього за оренду квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 від ОСОБА_3 отримано 162000 грн. Умови договору вважаються виконаними у повному обсязі претензій майнового та немайнового характеру до орендаря ОСОБА_3 не має.

Отриманий дохід від громадянки ОСОБА_3 р.н.о.к.п.н. НОМЕР_2 за здавання в оренду квартири за адресою АДРЕСА_2 , а саме за період з 01.01 2011 року по 30.04.2012 року у розмірі 2000,00 грн. у місяць, за період з 01.05.2012 по 31.12.2014 року у розмірі 2500,00 грн., відповідно до Податкового кодексу підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем на час розгляду справи дохід від надання в оренду власної квартири за адресою АДРЕСА_2 з 2011 року по теперішній час не отримав, оскільки згідно пояснень ОСОБА_5 яка є орендарем вище зазначеної квартири, остання заборгувала позивачу 162 000 грн. за оренду вище зазначеної квартири та зобов`язалась сплатити борг після отримання нею коштів після продажу її будинку.

Крім того, відповідачем не надано доказів отримання позивачем доходу від надання в оренду власної квартири за адресою АДРЕСА_2 з 2011 року по теперішній час.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивачем ще не отримано дохід від оренди власного майно то висновки відповідача щодо порушення ним положень пп. 170.1.5 ст. 170 ПК України є передчасними та необґрунтованими, а отже і податкове повідомлення-рішення № від 13.10.2015 року Основ`янської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області є таким що винесене з порушенням норм чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачем не отримано дохід від оренди власного майна, висновки відповідача щодо порушення ним положень пп. 170.1.5 ст. 170 ПК України є передчасними та необґрунтованими, а отже і податкові повідомлення-рішення № від 03.12.2015 року на суму 4 051 грн. та № від 03.02.2016 року на суму 6 000 грн.є такии, що винесене з порушенням норм чинного законодавства України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № від 03.12.2015 року на суму 4 051 грн. та № від 03.02.2016 року на суму 6 000 грн. суб`єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, чим порушив законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року по справі № 520/7674/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП: 43983495) залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року по справі № 520/7674/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 15.03.2021 року