Справа № 580/4668/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4668/20 Суддя (судді) першої інстанції: М.А. Білоноженко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

21.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, у якому просила суд:

-визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області протиправною щодо неприйняття за заявою ОСОБА_1 від 03 вересня 2020 року розпорядження по розрахунку (перерахунку) її основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм статей 50, 54, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області усунути порушення права ОСОБА_1 на розмір основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм статей 50,54,67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яке підтверджено постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 24.10.2011 по справі №2-а-11677/11 на момент виникнення спірних правовідносин, прийнявши для цього відповідне розпорядження.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що при визначенні розміру пенсії йому підлягають застосуванню положення ст. ст. 50, 54, 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яке підтверджено постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 24.10.2011 по справі №2-а-11677/11, тому відповідач протиправно відмовив у перерахунку його пенсії.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 р. у задоволенні вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що станом на 03.09.2020 року (дата звернення позивача про перерахунок) відсутні правові підстави для перерахунку та виплати позивачеві основної пенсії та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із загальновстановленого розміру мінімальної пенсії за віком, як було встановлено постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 24.10.2011 по справі №2-а-11677/11, з огляду на те, що після набрання цим рішенням законної сили правове регулювання розміру відповідних виплат суттєво змінилося, що не дозволяє застосовувати це рішення до спірних правовідносин, які є актуальними на даний час.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обгрунтовано доводами аналогічними позовній заяві.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, яким просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, підтримавши висновки суду першої інстанції.

Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 має правовий статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є особою з інвалідністю 3 групи.

Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2011 року по справі №2-а-11677/11р., встановлено, що відповідно до довідки Черкаської обласної спеціалізованої МСЕК, позивач являється інвалідом ІІІ групи в зв`язку з захворюванням, пов`язаним з впливом аварії на ЧАЕС з 02.08.2004 року.

Вказаною постановою зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області здійснити перерахунок позивачу основної та додаткової пенсії по інвалідності з 14.04.2011 року відповідно до ст. 39, 50, 54, 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із загальновстановленого розміру мінімальної пенсії за віком, який визначається з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням фактично виплачених сум.

03.09.2020р. позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив прийняти розпорядження по розрахунку його пенсії у відповідності до розмірів, встановлених Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2011 року по справі №2-а-11677/11р.

17.09.2020р. відповідач листом №5312-5644/Г-02/8-2300/20 повідомив позивача, що з 01.01.2012р. розміри основної та додаткової пенсії та доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказано, що з 1 січня 2015 року Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ тексти статей, 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796 викладено в нових редакціях, згідно з якими умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Крім того, із 23.07.2011р. згідно заяви позивача, його переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо перерахунку його основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на підставі заяви позивача від 03 вересня 2020 року, протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно, оскільки нарахування та виплата основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 50, 54 Закону № 796-XII, здійснюється у розмірах встановлених Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року №1210.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Механізм проведення перерахунку пенсії визначений у Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з п. 4.7, абз. 3 п. 4.10, абз. 2 п. 4.9 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням.

У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії.

Зазначені норми права вказують на те, що рішення у формі розпорядження приймається за результатами розгляду документів, які є необхідними для призначення (перерахунку) пенсії. За підсумками розгляду таких документів заявнику направляється повідомлення і лише на його вимогу видається виписка з розпорядження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 03.09.2020 року щодо здійснення розрахунку пенсії у відповідності до розмірів, встановлених постановою суду. Нових документів, які впливають на розмір пенсії, до вказаної заяви додано не було.

Про результати розгляду такої заяви позивач був повідомлений шляхом направлення листа від 17.09.2020 року № №5312-5644/Г-02/8-2300/20.

Отже, під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.09.2020 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не порушило вимог Порядку № 22-1.

Колегія суддів враховує, що незважаючи на заявлення вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття розпорядження про перерахунок пенсії, метою звернення до суду є захист права на отримання пенсії і додаткової пенсії в розмірі, що був визначений постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2011 року по справі №2-а-11677/11р.

При цьому, у своїй заяві від 03.09.2020 року ОСОБА_1 підтвердив, що на виконання вказаного судового рішення йому було проведено належний перерахунок пенсії, проте у подальшому розмір пенсії безпідставно зменшено.

Отже, у межах цієї справи ОСОБА_1 захищає своє право на отримання пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період, не охоплений рішенням суду у справі № 2-а-11677/11.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, що була чинною станом на 22 липня 2011 року, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема інвалідам IІІ групи - у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Положеннями ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Проте, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06 липня 2011 року № 745 було змінено правові підстави та розміри соціальних виплат особам, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому позивач з 23 липня 2011 року втратив право на виплату додаткової пенсії у розмірі, встановленому ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінету Міністрів України було надано право встановлювати розмір вказаної соціальної виплати.

Відповідне повноваження Кабінетом Міністрів України було реалізоване шляхом прийняття постанови «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06 липня 2011 року № 745. Вказана постанова набула чинності 23 липня 2011 року.

У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з 23 липня 2011 року особи, які набули статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, втратили право на виплату відповідних виплат у розмірах, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на приписи п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» у 2012 році норми і положення, зокрема, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Тотожні правила застосування ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були встановлені також п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік».

Кабінетом Міністрів України було винесено постанову «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210, яка набрала чинності з 01 січня 2012 року. Вказаною постановою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 1210). Положеннями п.п. 10, 13 Порядку № 1210 був установлений інший розмір пенсії та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ніж положеннями ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набув чинності з 01 січня 2015 року ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були викладені в новій редакції.

Відповідно до ст. 51, ч. 3 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, що діє з 01 січня 2015 року, особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Відтак, з 03 серпня 2014 року відповідач правомірно продовжує виплачувати позивачу пенсію та додаткову пенсію у розмірах, що передбачені п.п. 10, 13 Порядку № 1210.

Колегія суддів наголошує на тому, що ст. 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», пп. 9 п. 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» не були визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Підстав для неврахування положень зазначених законів відповідачем під час нарахування і виплати пенсії та додаткової пенсії позивачу починаючи з 03 серпня 2014 року - судом не встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду від 25 листопада 2020 року про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що він має право на отримання пенсії та додаткової пенсії у розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2011 року по справі №2-а-11677/11р. Позивач наголошує на тому, що у Конституції України закріплений принцип обов`язковості судових рішень.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних доводів, колегія суддів враховує, що постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2011 року по справі №2-а-11677/11р. Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області було зобов`язано здійснити перерахунок ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії по інвалідності починаючи з 14.04.2011 року.

Разом з тим вказане судове рішення, внаслідок зміни правового регулювання спірних правовідносини, не встановлює порядок нарахування пенсійних виплат ОСОБА_1 після 23 липня 2011 року.

Згідно з ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин.

Під час розгляду і вирішення справи № 2-а-11677/11, суд першої інстанції застосував положення ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин та перевіряв наявність чи відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 виходячи саме з того правового регулювання, яке мало місце станом 14.04.2011 року.

Як раніше зазначалося, з 23 липня 2011 року внаслідок внесення змін до ст. 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06 липня 2011 року № 745 умови і порядок проведення соціальних виплат особам, які набули статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, були змінені.

Норми права, які регулювали правовідносини між ОСОБА_2 та Управлінням Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області після 23 липня 2011 року, у межах справи № 2-а-11677/11 не досліджувалися судом та не могли бути досліджені.

Відтак після 23 липня 2011 року підстави для виплати позивачу пенсії та додаткової пенсії у розмірах, визначених постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2011 року - відпали.

Надаючи оцінку доводам позивача про недопустимість прийняття і застосування законів, які призводять до звуження змісту та обсягу набутого права на пенсію, колегія суддів, керуючись ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує правову позицію Верховного Суду з цього питання.

У постанові від 18 червня 2020 року у справі № 381/4973/16-а Верховний Суд зазначив, що зміни в редакції Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому є чинними та обов`язковими для виконання.

За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 619/2262/17, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Оскільки пенсія є періодичним платежем, виплата якої за загальним правилом не обмежена у часі, тому у разі встановлення права на певний її розмір, вона виплачується у цьому розмірі до того часу, поки не відбудуться зміни у законодавстві.

З огляду на вказані особливості регулювання правовідносин, пов`язаних з виплатою пенсії, колегія суддів приходить до висновку про те, що зміна розміру відповідних виплат не є порушенням принципу верховенства права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини «Валентина Ніканорівна Великода проти України» від 03 червня 2014 року (заява № 43331/12) зазначено про те, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акта, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. Зменшення розміру пенсії могло бути обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна.

Цим же рішенням Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що станом на 03 вересня 2020 року (дата звернення позивача про перерахунок) відсутні правові підстави для перерахунку та виплати позивачеві основної пенсії та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50,54,67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із загальновстановленого розміру мінімальної пенсії за віком, як було встановлено Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2011 року по справі №2-а-11677/11р., з огляду на те, що після набрання цими рішенням законної сили правове регулювання розміру відповідних виплат суттєво змінилося, що не дозволяє застосовувати висновки цього рішення до спірних правовідносин, які є актуальними на даний час.

При цьому, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Постанову складено 12.03.2021.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 р.- залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

А.Г. Степанюк