Справа № 200/1105/21-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 р. Справа№200/1105/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27а)

про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив суд: визнати неправомірними дїї Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії; скасувати рішення №200 від 23.12.2020 року, у зв`язку із чим зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити пенсію за Списком №2, із зарахуванням до його пільгового стажу періодів роботи з 12.12.1988 р. по 30.06.1997 р. та з 01.07.1997 р. по 29.02.2000 р. на підприємстві МСУ «Електромонтаж» №449 ПАТ «Донбаспромелектромонтаж».

Ухвалою від 01 лютого 2021 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 01 березня 2021 року.

26 лютого 2021 року представник відповідача надав засобами електронного зв`язку через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволені позовних вимог.

01 березня 2021 року сторони повідомлені належним чином в судове засідання не з`явились про причини неявки не повідомили, враховуючи положення ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суду вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративного позову та відзиву на адміністративний позов, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

03 грудня 2020 року позивач через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії за Списком №2.

23 грудня 2020 року Рішенням №200 відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за Списком №2 у зв`язку із тим, що до стажу роботи за Списком №2 не враховано періоди роботи на підприємстві МСУ «Електромонтаж» №449 ПАТ «Донбаспромелектромонтаж» з 12.12.1988 року по 30.06.1997 року та з 01.07 1997 року по 29.02.2000 року.

Позивач зазначає, що рішення №200 від 23.12.2020 р. ОСОБА_1 отримав лише 05 січня 2021 року у Маріупольському об`єднаному управлінні ПФУ Донецької області з рук спеціаліста та не розписувався в отриманні вказаного рішення, засобами поштового зв`язку та електронною поштою рішення не отримував.

Спірні період не зараховано періоди роботи позивача з 12.12.1988 року по 30.06.1997 року та з 01.07.1997 року по 29.02.2000 року, оскільки підприємство перебуває в стані припинення, отже, довідку, що уточнює особливий характер роботи для підтвердження пільгового стажу роботи повинен надавати голова комісії з припинення або ліквідатор. Довідка про підтвердження пільгового стажу роботи за підписом повноваженої особи заявником надана не була.

На обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що відповідачем незаконно відмовлено йому у призначенні пенсії та протиправно не зараховано до його пільгового стажу період роботи на підприємстві МСУ «Електромонтаж» №449 ПАТ «Донбаспромелектромонтаж» з 12.12.1988 р. по 30.06.1997 р. та з 01.07.1997 р. по 29.02.2000 р.

Позивач вказує, що відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_3 від 19.08.1985 року позивач працював у період з 05.10.1987 року по 29.02.2000 року на підприємстві МСУ «Електромонтаж» №449 ПАТ «Донбаспромелектромонтаж», де в період з 12.12.1988 року по 30.06.1997 року займав посаду майстра монтажної дільниці, а в період з 01.07.1997 року по 29.02.2000 року займав посаду в.о. старшого прораба монтажної дільниці.

Позивачем до заяви про призначення пенсії додано довідки №229, №230, №231 від 06.11.2012 року МСУ «Електромонтаж» №449 ПАТ «Донбаспромелектромонтаж» на підтвердження особливого характеру умов праці, необхідних для призначення пенсії за спірні періоди, а також накази про проведення атестації робочих місць.

Також, позивач надав до суду орієнтовний розрахунок судових витрат, які спладаються з судового збору у розмірі 908,00 грн та витрат на професійну правову допомогу на підставі Договору №83 від 25 січня 2021 року у розмірі 2000,00 грн.

На підтвердження розрахунку витрат на професійну правову допомогу представником позивача надано Договір про надання правової допомоги №83 25 січня 2021 року, замовлення правової допомоги № 1 до Договору "Про надання правової допомоги" №83 від 25.01.2021 року та квитанцію про оплату послуг.

Позивач вважає рішення позивача протиправним та просив його скасувати з подальшим зобов`язанням відповідача зарахувати спірні періоди до пільгового стажу позивача.

Відповідач - Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27а, організаційно-правова форма - орган державної влади.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з огляду на те, що до стажу роботи за Списком № 2 не враховано періоди роботи на підприємстві МСУ «Електромонтаж» № 449 ПАТ «Донбаспромелектромонтаж» з 12.12.1988 року по 30.06.1997 року та з 01.07.1997 року по 29.02.2000 року.

Відповідач зазначає, що відповідно до пункту 2.9 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок 22-1), документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємство ПАТ «Донбаспромелектромонтаж» та підприємство МСУ «Електромонтаж» № 449, що входить до його складу, з 28.05.2012 року знаходиться в стані припинення згідно ухвали Господарського суду Донецької області про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури №5006/5/396/2012 від 28.05.2012 року.

Відповідно до п. 3 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2344-ХІІ від 14.05.1992 з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника органів управління юридичної особи - банкрута. Отже, якщо підприємство знаходиться в стадії ліквідації, довідку, що уточнює особливий характер роботи, для підтвердження пільгового стажу роботи повинен надавати голова комісії з припинення або ліквідатор.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що надані пільгові довідки № 229, № 230 від 06.11.2012 року та довідка про роботу № 231 від 06.11.2012 не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки видані не компетентною особою.

Відповідач розрахував, що на дату звернення загальний страховий стаж ОСОБА_1 за наданими документами та даними персоніфікованого обліку складає 36 років 04 місяці 20 днів, в тому числі стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2 -10 років 03 місяці 02 дні, право на призначення пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 ст.114 розділу XIV-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 отримає після досягнення віку 56 років.

Враховуючи викладене відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 19.08.1985 року в спірні періоди:

- з 12.12.1988 року по 01.07.1997 року, позивач працював в Жданівському СУ-449 тресту «Донбасспромелектромонтаж» на посаді майстра монтажної дільниці (записи №№ 7, 8);

- з 01.07.1997 року по 29.02.2000 року, позивач працював в Жданівському СУ-449 тресту «Донбасспромелектромонтаж» на посаді майстра монтажної дільниці (записи №№ 8, 9).

Згідно довідки №229 від 06.11.2012 року, з 12 грудня 1988 року по 30 червня 1997 року виконував роботи з будівництва промислових та цивільних об`єктів за професією, посадою майстер будівельних та монтажних робіт, що передбачена Списком №2. Розділ XXVII підрозділ «б», код КП 419, Постанова Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 р.. Постанова Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.02.1991 року, Постанова Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року; стаж роботи 08 років 06 місяців 20 днів.

Згідно довідки №230 від 06.11.2012 року, з 01 липня 1997 року по 29 лютого 2000 року виконував роботи з будівництва промислових та цивільних об`єктів за професією, посадою виконавець робіт, що передбачена Списком №2, Розділ XXVII підрозділ «б», код КП 441, Постанова Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 р.; стаж роботи 02 роки 08 місяців 00 днів.

Згідно довідки №231 від 06.11.2012 року, позивач дійсно працював в Маріупольському спеціалізованому управлінні «Електромонтаж» № 449 Публічного акціонерного товариства «Донбаспромелектромонтаж»: прийнятий електромонтажником 05 жовтня 1987 року в Жданівське спеціалізоване монтажне управління «Електромонтаж» № 449 тресту «Донбаспромелектромонтаж» (наказ № 196-к від 01.10.1987); з 12 грудня 1988 переведений, майстром монтажної дільниці Маріупольського спеціалізованого управління «Електромонтаж» № 449 тресту «Донбаспромелектромонтаж» (наказ № 246-к від 09.12.1988); з 1 липня 1988 переведений виконуючим обов`язки старшого виконроба монтажної дільниці Маріупольського спеціалізованого управління «Електромонтаж» № 449 тресту «Донбаспромелектромонтаж» (наказ № 111-к від 02.07.1997); звільнений 29 лютого 2000 року по ініціативи працівника (наказ № 40-к від 29.02.2000).

Вищезазначені довідки підписані начальником Маріупольського спеціалізованого управління «Електромонтаж» № 449 тресту «Донбаспромелектромонтаж» та старшим інспектором з кадрів.

З інформації наявній у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11 березня 2021 року, Публічне акціонерне товариство «Донбаспромелектромонтаж» () зареєстровано за адресою: 83023, Донецька область, м. Донецьк, вул. Кабардинська, буд. 2, має в своєму складі відокремлений підрозділ Маріупольське спеціалізоване управління «Електромонтаж» №449, код відокремленого підрозділу 01417038.

Публічне акціонерне товариство «Донбаспромелектромонтаж» з 07.06.2017 року (запис 9004751) перебуває в стані припинення на підставі судового рішення про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури від 06.12.2016 року №5006/5/39б/2012 Господарського суду Донецької області.

З Єдиного державного реєстру судових рішень суд встановив, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 28.05.2012 року по справі №5006/5/39б/2012 за заявою кредиторів Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька, Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя до боржника Публічного акціонерного товариства «ДОНБАСПРОМЕЛЕКТРОМОНТАЖ», м. Донецьк () порушено справу про банкрутство.

06.12.2016 постановою Господарського суду Донецької області по справі № 5006/5/39б/2012 визнано Публічне акціонерне товариство «Донбаспромелектромонтаж» м. Донецьк () банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру по справі, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Скалянського Вадима Володимировича .

Маріупольське спеціалізоване управління «Електромонтаж» №449 Публічного акціонерного товариства «Донбаспромелектромонтаж» зареєстровано за адресою: 87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Шота Руставелі, буд. 1.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини та підстави винесення оскаржуваного рішення визнаються відповідачем, та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У пункті 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву достовірність наданих позивачем довідок через те, що вони датовані 06.11.2012 року та на думку відповідача видані після відкриття ліквідаційної процедури підприємства в якому працював позивач.

Встановивши фактичні обставини справи, суд зазначає, що 06.12.2016 постановою Господарського суду Донецької області по справі № 5006/5/39б/2012 визнано Публічне акціонерне товариство «Донбаспромелектромонтаж» м. Донецьк () банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру по справі, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Скалянського Вадима Володимировича .

28.05.2012 ухвалою Господарського суду Донецької області по справі №5006/5/39б/2012 порушено справу про банкрутство відносно Публічного акціонерного товариства «Донбаспромелектромонтаж».

Факт порушення справи про банкрутство сам по собі не передбачає обов`язкове визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

На момент порушення справи про банкрутство стосовно Публічного акціонерного товариства «Донбаспромелектромонтаж» порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів було визначено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII (втратив чинність 21.10.2019 року), який визначав, що провадження у справах про банкрутство складається зі стадій: порушення провадження у справі про банкрутство; виявлення кредиторів та інвесторів (осіб, що мають намір взяти участь у санації боржника); попереднє засідання господарського суду; підсумкове засідання; визнання боржника банкрутом. Утім провадження у справі про банкрутство не завжди закінчується саме банкрутством.

Провадження у справах про банкрутство може бути припинено на всіх стадіях провадження, крім стадії визнання боржника банкрутом.

Враховуючи викладене, відповідач помилково ототожнив порушення справи про банкрутство з відкриттям ліквідаційної процедури, тому функції керівника підприємства перейшли до ліквідатора тільки з 06.12.2016 року після прийняття відповідної ухвали Господарським судом Донецької області.

Суд зазначає, що вищевказана справа про банкрутство перебуває на розгляді Госопдарського суду Донецької області.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем уточнюючі довідки є прийнятними та такими, що підтверджують пільговий характер роботи позивача в спірні періоди.

За приписами ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд звертає увагу, що саме відповідачу Законом надано право щодо отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб (у тому числі позивача, але не виключно), видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевірка обґрунтованості їх видачі, достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо.

Маріупольське спеціалізоване управління «Електромонтаж» №449 Публічного акціонерного товариства «Донбаспромелектромонтаж» зареєстровано за адресою: 87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Шота Руставелі, буд. 1.

Дослідивши матеріали справи, обставини спірних правовідносин, доводи сторін, надавши оцінку наданих доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів та не заявлено доводів щодо вжиття ним будь-яких заходів для витребування у ліквідатора Маріупольського спеціалізованого управління «Електромонтаж» №449 Публічного акціонерного товариства «Донбаспромелектромонтаж» документів на підтвердження пільгового характеру роботи позивача.

Крім того, суд встановив, що підчас прийняття оскаржуваного рішення реалізуючи свої дискреційні повноваження відповідач обрав несприятливий для позивача варіант поведінки, не скориставшись своїм правом на перевірку наданих позивачем документів.

Суд звертає увагу відповідача, що надання йому права вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб не надає йому можливості обирати на власний розсуд варіант поведінки в такому випадку, скористатися таким правом або ні. У даному випадку це право встановлює для підприємств, організацій і окремих осіб обов`язок надати необхідні документи органу ПФУ.

Дискреційні повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для виплати пенсії документами, - зарахування стажу, що свідчить про те, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування спірних періодів до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Аналогічні висновки викладено в постановах Першого ААС у справі № 360/4366/19 від 22 січня 2020 року, у справі № 360/4452/19, у справі № 200/11405/19-а.

Враховуючи викладене, суд вирішив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є ефективним.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції №0.0..1 від 25.01.2021 року за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 908 грн.

Враховуючи викладене, суд стягує судовий збір на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові №280/1765/19 від 04 лютого 2020 року дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Поряд з цим, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

В на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано Витяг з договору №83 про надання правової допомоги від 25.01.2021 року, замовлення правової допомоги № 1 до Договору «Про надання правової допомоги» №83 від 25.01.2021 року та квитанція про оплату послуг.

Відповідно до замовлення правової допомоги № 1 до Договору «Про надання правової допомоги» №83 від 25.01.2021 року позивачу надано послуги з розробки та подання позовної заяви до Донецького окружного адміністративного суду та представництва інтересів позивача в Донецькому окружному адміністративному суді при розгляді даної справи.

Судом встановлено, що позовну заяву представник позивача направив до суду засобами поштового зв`язку, в судових засіданнях представник позивача участі не брав, тобто фактично не виконав другу частину робіт, а саме представництво інтересів позивача в суді.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Враховуючи викладене, оцінивши обсяг наданих послуг, а також зміст та складність позовної заяви, суд вирішив відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1100,00 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дїї Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №200 від 23.12.2020 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити пенсію ОСОБА_1 за Списком №2, із зарахуванням до його пільгового стажу періодів роботи з 12.12.1988 року по 30.06.1997 року та з 01.07.1997 року по 29.02.2000 року на підприємстві МСУ «Електромонтаж» №449 ПАТ «Донбаспромелектромонтаж».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 908 (Дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 суму витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1100 (Одна тисяча сто) грн 00 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 15 березня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко