Справа № 640/6608/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

12 березня 2021 року м. Київ № 640/6608/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код юридичної особи: 00015622 адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13), Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України (адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13) про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.03.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без проведення судового засідання та виклику сторін.

Разом з адміністративним позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд забезпечити позов шляхом зупинення дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 05.03.2021, оформленого протоколом №55, в частині притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 (свідоцтво про право на здійснення діяльності приватного виконавця №0086 від 26.06.2017) до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 (один) місяць - до набрання законної сили рішенням суду по суті спору; заборони Міністерству юстиції України до набрання законної сили рішенням по суті спору вносити до Єдиного реєстру приватних виконавців України запис про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 (свідоцтво про право на здійснення діяльності приватного виконавця №0086 від 26.06.2017) строком на 1 (один) місяць, на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 05.03.2021, оформленого протоколом №55, про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач вказує на те, що забезпечення позову жодним чином не порушить прав та законних інтересів відповідачів, оскільки після розгляду справи по суті (у випадку відмови в задоволенні позову) - дисциплінарне стягнення невідворотно настане, тільки відтерміновано в часі. Позивач звертає увагу, що у випадку задоволення позову, повернути справи (які будуть повернуті стягувачу або передані іншому виконавцю) буде неможливо, що фактично унеможливить відновлення статусу-кво, отже, відсутність порядку передачі справ іншому виконавцю є обґрунтовую підставою необхідності забезпечення позову. Також, позивач вказує на очевидну протиправність спірного рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України та наголошує, що таке рішення фактично нівелює приписи ст. 43 Конституції України і позбавляє позивача права на працю, що має наслідком відсутність можливості отримувати правомірний заробіток для забезпечення належного рівня життя для себе та своєї родини.

Дослідивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення.

За змістом частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої - третьої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову визначений ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Системний аналіз вказаних вище законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача, та недопущення подальшого порушення прав позивача під час судового розгляду.

Так, метою забезпечення адміністративного позову є захист прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів. Відтак, вжиття судом заходів забезпечення позову покликане своєчасно унеможливити настання негативних та непоправних наслідків, які можуть настати в результаті невжиття таких заходів. Тобто, невідворотність наслідків означатиме, що спірні правовідносини не зможуть існувати в майбутньому у первісному вигляді у випадку незастосування заходів забезпечення позову.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Вирішуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.

За змістом частин 2 і 3 статті 40 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України. Про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Згідно з частинами 3 і 4 статті 43 зазначеного Закону зупинення діяльності приватного виконавця за наявності підстав та в порядку, визначеному цією статтею, здійснюється шляхом видання наказу Міністерством юстиції України. З дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби.

Отже, внаслідок прийняття Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру приватних виконавців України, така особа не має права здійснювати відповідну професійну діяльність протягом установленого строку.

05.03.2021 Дисциплінарна комісія приватних виконавців при Міністерстві юстиції України прийняла рішення за поданням від 19.02.2021 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності строком на 1 (один) місяць.

Застосування дисциплінарного стягнення, у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 строком на один місяць завдасть шкоди законним правам та інтересам сторонам виконавчого провадження (боржнику/стягувачеві) за виконавчими провадженнями, які знаходяться на примусовому виконанні у виконавця.

В заяві про забезпечення позову, приватний виконавець зазначає, що відповідно до відомостей, що містяться у автоматизованій системі виконавчого провадження, на примусовому виконанні у приватного виконавця ОСОБА_1 на перебуває 963 виконавчих проваджень.

Пошук приватного виконавця на заміщення, який готовий прийняти вказані виконавчі провадження, потребує значних зусиль з боку заявника і значного часу, а тому незворотньо може вплинути, як на права позивача у цій справі так і на права та обов`язки сторін виконавчих проваджень, при цьому, як зазначає позивач, Міністерством юстиції України не розроблений порядок передачі виконавчих проваджень іншому приватному виконавцю.

Про дану проблематику свідчить також лист Ради приватних виконавців Дніпропетровської області № 01-06/30 від 28.10.2020 року, з якого вбачається, що Рада приватних виконавців Дніпропетровської області звертається до Міністра юстиції України з листом про врегулювання ситуації та розробки порядку передачі справ «зупинених» приватних виконавців. Вказаний лист підтверджує, що проблема передачі справ не встановлена і у випадку зупинення діяльності призводить до порушень прав ряду осіб, не причетних до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що внесення запису про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України матиме наслідком фактичну передачу виконавчих проваджень іншому приватному виконавцю на час дії заходу дисциплінарної відповідальності.

Тобто, у разі незастосування судом заходів забезпечення позову заявник не здійснюватиме професійну діяльність протягом часу, визначеного рішенням дисциплінарної комісії, що є фактичним застосуванням дисциплінарного стягнення. Крім того, протягом зазначеного часу заявник буде позбавлений доходу, а учасники виконавчих проваджень, які перебувають у його провадженні - права на вчасне виконання виконавчого документу.

Отже, незастосування заходів забезпечення позову у межах спірних правовідносин створює очевидну небезпеку та ускладнення ефективного захисту (поновлення) оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Обставинами справи підтверджується, що незалежно від результатів вирішення майбутнього спору, вжиття заходів позову до його подання щодо збереження чинною діяльності приватного виконавця та убезпечення її від зупинення не в змозі завдати істотної шкоди, тоді як зупинення такої діяльності безумовно завдає більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Застосуванням заходів забезпечення позову не буде завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, а тому вжиття заходів забезпечення адміністративного позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Суд звертає увагу на те, що дисциплінарне стягнення та його наслідки невідворотно будуть застосовані до приватного виконавця після набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, якщо у задоволенні позову буде відмовлено.

Отже, забезпечення позову у даній справі не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища заявника до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Так, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову до його подання, суд не дає оцінки спірному рішенню: не оцінює його обґрунтованість та наявність для прийняття, не перевіряє його на відповідність критеріям, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд враховує співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, в даному випадку вбачається за необхідне застосувати одночасно декілька кілька заходів забезпечення позову

Застосування декількох заходів забезпечення позову, таких як зупинення дії індивідуального акта та заборона відповідачу вчиняти певні дії, є співмірними та відповідають критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідатиме інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що існують всі передбачені статтями 150-154 Кодексом адміністративного судочинства України підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись положеннями статтей 150, 151, 153, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

2. Зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 05.03.2021, оформленого протоколом №55, в частині притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 (свідоцтво про право на здійснення діяльності приватного виконавця №0086 від 26.06.2017) до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 (один) місяць - до набрання законної сили рішенням суду по суті спору.

3. Заборонити Міністерству юстиції України (ідентифікаційний код юридичної особи: 00015622, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13) до набрання законної сили рішенням по суті спору вносити до Єдиного реєстру приватних виконавців України запис про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 (свідоцтво про право на здійснення діяльності приватного виконавця №0086 від 26.06.2017) строком на 1 (один) місяць, на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 05.03.2021, оформленого протоколом №55, про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

4. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надіслати заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

5. Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Дана ухвала може бути пред`явлена до виконання у порядку та спосіб, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", у строк до 12 березня 2024 року.

6. Стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали, є приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса листування: АДРЕСА_2 ).

7. Боржниками у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали, є:

Міністерство юстиції України (код ЄДРПОУ - 00015622; адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13)

Дисциплінарна комісія приватних виконавців (адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13).

8. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

9. Дана ухвала діє до вирішення адміністративної справи №640/6608/21 по суті та набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили.

Згідно з частиною восьмою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (стаття 297 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Н.Г. Вєкуа