Справа № 540/3919/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3919/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської Ради Херсонської області (далі - відповідач, УПСЗН) в нарахуванні та виплати разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року, ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю внаслідок війни другої групи у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 р. та Рішення Конституційного суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області здійснити нарахування та провести виплату разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року, ОСОБА_1 як особі з інвалідністю внаслідок війни другої групи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 р. та Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 з урахуванням раніше виплачених сум.

Позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він перебуває на обліку УПСЗН як особа з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи та у відповідності до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання одноразової грошової допомоги до 05 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Водночас, у 2020 році після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020 набув право на допомогу до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, передбаченої ст. 13 Закону України "Про ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", але адміністративний орган вчинив протиправну відмову у призначенні та проведенні цієї виплати в повному об`ємі про що зазначив в відповідному листі, адресованому позивачу.

З виплатою щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі меншому, ніж встановлено Законом, ОСОБА_1 не погоджується. Вважає відмову відповідача протиправною.

Ухвалою суду від 11.12.2020 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

28.12.2020 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем, у зв`язку з чим ухвалою суду від 11.01.2021 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29.01.2021 року відповідачем подано відзив на позов, згідно якого відповідач проти задоволення позову заперечує, з огляду на те, що виплата щорічної разової грошової допомоги у 2020 році здійснювалась позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 за №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою затверджена встановлений чіткий розмір допомоги до 5 Травня для певних категорій. Відповідач у своєму відзиві також акцентував увагу на тому, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 за №423, якою затверджено Положення про Міністерство соціальної політики України, виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснює Міністерство соціальної політики, тобто УПСЗН не призначає та не виплачує разову грошову допомогу. Окрім викладеного, відповідач стверджує, що станом на 05.05.2020 року позивач не набув права на отримання разової грошової допомоги як особа з інвалідністю 2-ої групи, оскільки 2-га група призначена йому 18.05.2020 року. Лист надісланий відповідачу називає інформативним та не вважає його відмовою. В додаток до викладеного зазначає, що особову справу позивача передано до УПСЗН Каховської РДА.

Згідно ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч.2 ст.262 КАС України).

Частиною 5 статті 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 03.05.2019 року ОСОБА_1 є учасником ліквідації ядерних аварій категорії 1, є особою з інвалідністю ІІ групи (згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 18.05.2020 року), має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА №859338, позивач отримав захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби на випробуванні ядерної зброї, у зв`язку із чим згідно листа УПСЗН від 22.07.2020 року №01-20/2854 перебуває на обліку в УПСЗН як отримувач щорічної разової допомоги до 5 травня (3 група).

Відповідно названого листа, в 2020 році позивачу виплачено одноразову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 3160 грн.

09.07.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування і виплату згаданої допомоги у 2020 році в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком з посиланням на статтю 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту".

За наслідками вирішення порушеного заявником питання УПСЗН листом від 22.07.2020 №01-20/2854 надав відповідь про відсутність у відповідача разової грошової допомоги у бажаному заявником розмірі. Така відповідь мотивована тим, що УПСЗН не є головним розпорядником коштів та рахунків, з яких проводиться перерахунок коштів на рахунки одержувачів, а суми, в списках на виплату одноразової грошової допомоги зазначені відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112 "Деякі питання виплати у 2020 разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Позивач, не погодившись із такою відповіддю, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Пільги особам з інвалідністю внаслідок війни встановлені статтею 13 вказаного Закону.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 статтю 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" було доповнено частиною четвертою такого змісту:

"Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" згадану вище норму права викладено в такій редакції:

"Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

У подальшому рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 визнано неконституційними зокрема положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на момент нарахування і виплати у квітні 2020 року позивачу одноразової грошової допомоги та на дату звернення ОСОБА_1 із заявою до відповідача про перерахунок допомоги, діяла ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю 2 групи - 8 мінімальних пенсій за віком, 3 групи - 7 мінімальних пенсій за віком.

Поряд із цим, законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 Травня були з 01.01.2015 також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Відповідно до пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України було визначено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати зокрема розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.02.2020 №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4.120,00 гривень; II групи - 3.640,00 гривень; III групи - 3160,00 гривень.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В згаданому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що виходячи з того, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України - Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Конституційний Суд України дійшов також висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018 уже наголошував, що "забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною першою статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави" (абзац дев`ятий пункту 6 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Разова грошова допомога учасникам бойових дій є доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04.11.1950), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

За положеннями ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, з 27.02.2020 заявник набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю 2 групи внаслідок війни - вісім мінімальних пенсій за віком, 3 групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058) мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 р. № 294-IX установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року - 1638 гривень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю 2 групи внаслідок війни має становити 13104,00 грн (1638 грн*8=13104,00 грн), 3 групи - 11466,00 грн (1638 грн*7=11466,00 грн).

На даному етапі, суд вважає за необхідне зазначити, що спірним між сторонами також є право ОСОБА_1 на отримання разової грошової допомоги до 5 травня як особи з інвалідністю 2 групи, оскільки УПСЗН визнає право позивача на отримання відповідної допомоги лише як особи з інвалідністю 3 групи (стверджує, що статус особи з інвалідністю 2 група набутий пізніше).

Вирішуючи спір в зазначеній частині, суд вказує про наступне.

Так, частиною 6 ст. 17-1 Закону № 3551-ХІІ в чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин редакції передбачено, що разова грошова допомога не виплачується в разі смерті отримувача до 5 травня або набуття громадянином статусу згідно із статтями 6, 7, 9, 10, 11 цього Закону після 5 травня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто граничною датою, яка визначає право особи на отримання разової грошової допомоги до 5 травня, в тому числі й статус в якому особа цю допомогу отримає є 05 травня відповідного року.

Відповідно приписів п.2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Отже, належним підтвердженням наявності в особи статусу ветерана війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є відповідне посвідчення, це ж посвідчення є єдиним належним підтвердженням права особи на відповідні пільги і компенсації.

Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, саме дата отримання особою відповідного посвідчення є датою виникнення в нею юридично визнаного статусу, що надає права на визначені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" пільги та компенсації.

В даному конкретному випадку, посвідчення ОСОБА_1 , який підтверджує його статус особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни датовано 18.05.2020 року, отже саме з цієї дати ним набуто відповідного юридичного статусу.

Натомість, як вже було зазначено вище за текстом рішення, частиною 6 ст. 17-1 Закону № 3551-ХІІ граничною датою, яка визначає право особи на отримання разової грошової допомоги до 5 травня, в тому числі й статус в якому особа цю допомогу отримає є 05 травня відповідного року.

Таким чином, юридичний статус особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни набуто позивачем пізніше за вказану граничну дату, отже в 2020 році ОСОБА_1 не мав права на отримання допомоги до 5 травня як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною та скасування відмови Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської Ради Херсонської області в нарахуванні та виплати разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року, ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю внаслідок війни другої групи у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії задоволенню не підлягають.

Разом з тим, визнається відповідачем, що станом на вказану дату ОСОБА_1 мав підтверджений статус особи з інвалідністю ІІІ групи, що, в силу наведеного вище обґрунтування, породжує право позивача на отримання допомоги до 5 травня в розмірі 11466,00 грн.

Отже, виплата УПСЗН разової грошової допомоги у сумі 3160,00 грн не відповідає вимогам законодавства та свідчить про порушення прав ОСОБА_1 на отримання такої допомоги у належному розмірі.

З урахуванням виплачених коштів в розмірі 3160,00 грн, сума недоотриманої позивачем разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році становить 8306,00 грн (11466,00 грн - 3160,00 грн = 8306,00 грн).

При цьому суд наголошує, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі постанов Кабінету Міністрів України не можуть змінювати приписів Закону № 3551-ХІІ.

Окрім викладеного, суд зазначає, що приписами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач, при зверненні до суду просив захистити його права шляхом визнання протиправним рішення відповідача про відмову в проведенні нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року. Однак, суд зазначає, що документ відповідача №01-20/2854 від 22.07.2020 року є листом-відповіддю та не може вважатись рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАС України. А тому, його скасування неможливе, оскільки не породжує для позивача жодних правових наслідків.

Тому, на думку суду, розгляд позовних вимог в редакції, запропонованій ОСОБА_1 - шляхом визнання протиправним рішення відповідача про відмову є недоцільним.

Натомість, оскаржене діяння органу знайшли відображення не в активних діях, а в бездіяльності щодо непроведенні нарахування позивачу грошової допомоги в повному розмірі.

З урахуванням зазначеного та з метою забезпечити ефективний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог, а наведені доводи не було спростовано відповідачем.

УПСЗН не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня в сумі 3160,00 грн, тобто у меншому розмірі, ніж встановлено Законом № 3551-ХІІ, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області (, 74900, м. Нова Каховка, вул. Історична, 18) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як особі з інвалідністю внаслідок війни за 2020 рік, у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 112030300