Справа № 160/17247/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.12.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, в якому просить:
- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни з підстав, викладених у листі Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 29.09.2020р., вих.№ К-526-П;
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.09.2020 року про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 було встановлено І групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 051520 та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 994377. Також вказаний факт підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданого 15.01.2010 року та посвідченням серії НОМЕР_2 виданого 26.12.2018 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, якими надано право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. З експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 08.06.2017 року № 46 та витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 21.02.2019 року №61 вбачається, що захворювання ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 27.05.2019 року та 09.09.2020 року повторно позивач звернулася до відповідача з заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». За результатами розгляду вказаних заяв позивачу було надано відповідь від 15.08.2019 року та 29.09.2020 року, згідно з якими позивачу відмовлено у наданні їй такого статусу. Відповідач свою відмову мотивував тим, що смерть її чоловіка не пов`язана з перебуванням на фронті або із захворюванням, отриманим під час проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів, тому відсутні правові підстави для встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни. Також відповідачем були надані роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 05.08.2019 року № 1336/0/78-19/291 та роз`яснення від 24.09.2019 року № 1709/0/78-19/297 про те, що відсутні правові підстави для встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни. Вважає таке рішення відповідача протиправним, необгрунтованим та таким, що не грунтується на нормах чинного законодавства України, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 15.02.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
09.02.2021 року від Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради надійшов відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що вимоги позивача є не обгрунтованими та безпідставними, а тому адміністративна позовна заява підлягає відхиленню з наступних обставин. Відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Водночас вказаною нормою не передбачено встановлення статусу для члена сім`ї померлого ліквідатора аварії на ЧАЕС, тоді як довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.12.2018 року та витяг з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 21.02.2019 року № 61 не може бути підставою для видачі позивачу посвідчення члена сім`ї загиблого, оскільки не підтверджує причинний зв`язок смерті померлого чоловіка з пораненням, контузією чи каліцтвом, одержаних під час виконання обов`язків військової служби. Окрім того, захворювання, внаслідок якого помер чоловік позивача, не пов`язане з перебуванням на фронті або одержане в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів. Таким чином, управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради вважає, що відсутні підстави поширювати на позивача положення пункту 1 частини першої статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
10.02.2021 року на електронну адресу суду та 12.02.2021 року на поштову адресу суду від ОСОБА_1 надійшли письмові відповіді на відзив на позов аналогічні за змістом, в яких позивач зазначає, що доводи викладені відповідачем у відзиві на позов тотожні тим, які були вказані в оскаржуваній відмові та жодним чином не спростовують доводи позивача. Також зазначає, що ОСОБА_2 був військовослужбовцем військової частині № НОМЕР_3 , який з 22.10.1988 року по 01.02.1989 року виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та був інвалідом І групи, захворювання та смерть якого пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою, якому встановлено 1 групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки від 07.12.2018 року серія 12 ААА №051520 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки від 07.12.2018 року серія 12 ААА № 994377 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, які видані Обласною МСЕК №4. Також вказаний факт підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданого 15.01.2010 року та посвідченням серії НОМЕР_2 виданого 26.12.2018 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, якими надано право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
З експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 08.06.2017 року № 46 вбачається, що захворювання ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 105.
Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 21.02.2019 року №61 вбачається, що захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 15.06.1969 року, після одруження дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4 .
27.05.2019 року та 09.09.2020 року (повторно) позивач звернулася до відповідача з заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
За результатами розгляду вказаних заяв позивачу було надано відповідь від 15.08.2019 року за №10/01-31/4911 та 29.09.2020 року за К-526-П, в яких відмовлено у наданні їй такого статусу, посилаючись на те, що смерть її чоловіка не пов`язана з перебуванням на фронті або із захворюванням, отриманим під час проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів, тому відсутні правові підстави для встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, оскільки причина смерті чоловіка позивача не пов`язана із захворюванням, одержаним під час перебування на фронті або в період проходження військової служби (в тому числі й на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів. Водночас зазначено, що соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, здійснюється відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни позивач звернулася за захистом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Відповідно до ст. 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно частини першої ст. 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Пунктами 1 та 9 частини другої ст. 7 Закону № 3551-XII передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни, є наявність інвалідності, доказів залучення такої особи до військовослужбовців або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до архівної довідки від 04.09.1993 року № 51/1101, виданої Центральним архівом Міністерства оборони України, ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 22.10.1988 року по 01.02.1989 року.
З копії військового квитка ОСОБА_2 вбачається, що він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 22.10.1988 року по 01.02.1989 року.
Таким чином, ОСОБА_2 був військовослужбовцем військової частини № НОМЕР_3 , який з 22.10.1988 року по 01.02.1989 року виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та був інвалідом І групи, захворювання та смерть якого пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Згідно пункту 1 статті 10 Закону № 3551-XII чинність цього Закону поширюється на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 був ветераном війни в розумінні ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» так, як за життя став інвалідом внаслідок захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
У відповідності до пункту 2 статті 10 Закону № 3551-XII чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге. На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю.
Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
Абзацом 2 пункту 7 цього Положення передбачено, що, «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.
Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.
Отже, зі змісту вищезазначеної норми слідує, що чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється також і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.
При цьому, у розумінні абзаців 4, 7 пункту 1 статті 10 наведеного Закону до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_2 , який відповідно до посвідчення серії серії НОМЕР_2 від 26.12.2018 року та посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.01.2010 року відноситься до ветеранів війни, суд дійшов висновку про те, що позивач у відповідності до вимог статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС» має право на встановлення статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни, тому відмова відповідача у задоволенні заяви позивача про встановлення їй такого статусу є протиправною.
Посилання відповідача на лист Міністерства соціальної політики України від 05.08.2019 року № 1336/0/78-19/291, відповідно до якого позивач як дружина померлого учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не має права на встановлення статусу члена сім`ї загиблого і отримання посвідчення члена сім`ї загиблого, оскільки його смерть пов`язана із захворюванням, яке отримане під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, тому має право на соціальний захист згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд не приймає до уваги, оскільки захворювання ОСОБА_2 , внаслідок якого він помер, було одержане ним під час проходження військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому на нього поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та вказаний лист носить виключно рекомендаційний характер.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у сумі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Згідно частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 72-90, 139, 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни з підстав, викладених у листі Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 29.09.2020р., вих.№ К-526-П.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна