Справа № 420/14609/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

сторін:

позивач: Кальний Д.І. - за ордером

відповідач: Козеровська А.О. - за витягом

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 21 грудня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська), в якому позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №1843-0418-1502/2019 від 18.10.2020 року про визначення податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2019 ріку у розмірі 2718, 41 грн. та № 1843-0418-1502 від 08.10.2020 року про визначення податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2020 року у розмірі 3445,21 грн.

Ухвалою від 28 грудня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивачу на праві приватної власності чи користування жодна земельна ділянка не належить, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №237603821 від 17.12.2020 року, з цієї ж довідки вбачається, що позивачу належить нежитлове приміщення АДРЕСА_2.

Так, позивач зазначив, що згідно з долучених до податкових повідомлень-рішень квитанцій вбачається, що позивачу визначено податкові зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб саме за це приміщення та вказана площа земельних ділянок, за які позивач повинна сплатити земельний податок. Проте, позивач стверджує, що їй не належить на праві власності земля, на якій знаходиться приміщення, також позивач не оформляла договорів на користування цією землею.

Позивач вважає, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а за відсутності даних про земельну ділянку в державному земельному кадастрі, взагалі відсутні підстави для нарахування земельного податку, в тому числі відсутні необхідні вихідні дані для розрахунку.

При цьому позивач вважає, що слід враховувати, що право оренди земельної ділянки виникає на підставі договору оренди з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц.

До суду 22 лютого 2021 року (вхід. № 8399/21) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що рішенням Ізмаїльської міської ради № 4395-УІІ від 31.10.2018 року «Про заходи щодо стимулювання оформлення прав на земельні ділянки» був встановлений податок на майно в частині плати за землю та ставки земельного податку на території м. Ізмаїла, та затверджено Положення про податок на майно, в частині плати за землю, зокрема, п. 2 пп. 2.10. встановлені ставки земельного податку для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури ставка 3 % від нормативно грошової оцінки земель м. Ізмаїл. Тому відповідач вважає, що податкові повідомлення-рішення сформовані правомірно та не належать скасуванню.

Також відповідач зазначив, що обов`язок сплачувати земельний податок чи орендну плату виникає з дня фактичного правомірного користування земельною ділянкою, оскільки закон не передбачає звільнення від сплати цього податку землекористувачів у разі відсутності документів, що підтверджують право користування.

Ухвалою від 27 січня 2021 року задоволено заяву представника позивача про проведення судового засідання по справі № 420/14609/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Позивач не надав відповідь на відзив.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 22 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 09 березня 2021 року.

Представник позивача на відкритому судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача на відкритому судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши вступне слово учасників справи, вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Матеріалами справи підтверджено, що 31 жовтня 2018 року на 37 сесії VII скликання Ізмаїльською міською радою прийнято рішення № 4395-VII «Про заходи щодо стимулювання оформлення прав на земельні ділянки», відповідно до якого застосовано на території Ізмаїльської міської ради ставки земельного податку, зокрема, п. 1. 3 якого для власників вбудованих-прибудованих нежитлових приміщень, що розташовані в багатоквартирних житлових будинках та які використовуються для здійснення господарської діяльності у розмірі 3, 000 відсотків від нормативної грошової оцінки землі (а.с.52).

Також рішенням Ізмаїльської міської ради 37 сесії VII скликання від 31 жовтня 2018 року № 4394-УІІ «Про реалізацію положень законодавства в частині форми типового рішення про встановлення ставок із сплати земельного податку» доручено виконавчому комітету Ізмаїльської міської ради надіслати прийняте рішення до контролюючого органу в паперовому та електронному вигляді та довести до відома землевласників та землекористувачів про прийняте рішення шляхом опублікування у місцевих засобах масової інформації та розміщення на офіційному веб-сайті Ізмаїльської міської ради.

На підтвердження надсилання рішення ради на адресу контролюючого органу суду надано копію листа виконкому Ізмаїльської міської ради від 13.11.2018 року № 03/13-1494 (а.с. 51). Також суду надані дані нормативної грошової оцінки земель на 2014 рік (а.с. 62).

Суд встановив, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.03.2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано об`єкт нерухомого майна загальною площею 60,8 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 (а.с.66).

На судовому засіданні із пояснень представників сторін судом з`ясовано, що приміщення позивача розташовано у багатоквартирному будинку, нежитловий фонд у багатоквартирних будинках, 4-ї економіко-планувальної зони, що підтверджено листом ГУ ДПС в Одеській області від 28.12.2020 року № 27321/К/15-32-04-08-05 (а.с. 36-37).

Також судом з`ясовано, що земельна ділянка під будинком АДРЕСА_2 не сформовано, що підтверджено листом виконкому Ізмаїльської міської ради від 30.12.2020 року № 13/04-24-3945 (а.с. 38).

Суд встановив, що ГУ ДПС в Одеській області 08.10.2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення №1843-0418-1502/2019 про визначення податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2019 ріку у розмірі 2718, 41 грн. та № 1843-0418-1502 про визначення податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2020 року у розмірі 3445,21 грн., які надіслано позивачу та отримано останньою 08.12.2020 року, про що свідчить її підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.49-50).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ст.13 Конституції України).

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадинами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України) від 25.10.2001 №2768-111 (зі змінами та доповненнями), а справляння плати за землю - Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями).

Згідно зі ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним.

Відповідно до п. в, ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані: своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено податковий обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Статтею 14 ПК України визначено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України); земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу) - пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України; землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди - пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (п. 270.1 ст. 270 ПК України).

При цьому, положеннями п. 271.1 ст. 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 ст. 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 287.8. ст. 287 ПК України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Так, суд встановив, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.03.2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано об`єкт нерухомого майна загальною площею 60,8 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 , що не спростовується сторонами.

На судовому засіданні із пояснень представників сторін судом з`ясовано, що приміщення позивача розташовано у багатоквартирному будинку, нежитловий фонд у багатоквартирних будинках, 4-ї економіко-планувальної зони, що підтверджено листом ГУ ДПС в Одеській області від 28.12.2020 року № 27321/К/15-32-04-08-05 (а.с. 36-37).

Таким чином, позивач як власник нежилого приміщення у багатоквартирному жилому будинку згідно з п. 287.8 ст. 287 ПК України несе обов`язок із сплати до бюджету податку за площі під таким приміщенням з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позивач вважає, що вона не є платником вказаного податку, оскільки земельна ділянка під будинком не сформована і тим самим наведений розрахунок податку є необґрунтованим.

Судом відхиляються такі доводи позивача, з таких підстав.

Так, відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

У свою чергу, відповідно до вказаного Закону, державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Таким чином, із законодавчого визначення цих понять випливає, що дані державного земельного кадастру є ширше та не обмежуються даними щодо сформованих земельних ділянок.

У свою чергу, суд зазначає, що відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України, Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи підтверджено, що виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради було надіслано на адресу контролюючого органу рішення Ізмаїльської міської ради №4395-VII від 31.10.2018 року, яким встановлені ставки земельного податку за 2019 рік у м. Ізмаїлі, зокрема, п.2 пп. 02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури ставка 3% від нормативно грошової оцінки земель міста Ізмаїл, а також надані дані грошової оцінки земель.

Також суд звертає увагу, що відповідно до п. 287.8. ст. 287 ПК України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території саме з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а не сформування земельної ділянки.

Крім того, суд вважає необхідним врахувати практику застосування таких норм права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.11.2020 року у справі № 826/9673/18, в якій зазначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році (пункт 287.1 статті 287 ПК України). Тобто, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Також відхиляються судом доводи позивача щодо необґрунтованого розрахунку земельного податку з фізичних осіб, з таких підстав.

Відповідно до п. 287.8. ст. 287 ПК України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто законом чітко передбачено порядок та спосіб нарахування земельного податку за нежитлове приміщення у багатоквартирному жилому будинку.

Також, як вже зазначалось вище, рішенням Ізмаїльської міської ради №4395-VII від 31.10.2018 року, встановлені ставки земельного податку за 2019 рік у м. Ізмаїлі, зокрема, п.2 пп. 02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури ставка 3% від нормативно грошової оцінки земель міста Ізмаїл.

Представник відповідача зазначив, що розрахунок земельного податку, нарахованого за податковими повідомленнями рішеннями від 08.10.2020 року № 1843-0418/1502/2019 складається наступним чином, сума земельного податку за період з 19.03.2019 по 31.12.2019 складає 12718,41 грн. (331,86* 1.249* 1.433* 1.06* 1 * 1 *3* 10000*3%*0,00608га/365днів*288днів), де ЗЗЦб нормативно-грошова оцінка за 1 м2 4-ї зони по м. Ізмаїл на 2014р., коефіцієнт індексації 1,249 (І в 2015 р до 2014р.) та 1,433 (в 2016р. до 2015р.), 1,06 (в.2017р. до 2016р)), 1 (в 2018р до 2017р), ІІв 2019р до 2018р), Кф=3 (коефіцієнт функціонального використання земельних ділянок затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 року №162), 3% - ставка земельного податку на 2019 рік, 0,00608 - площа земельної ділянки в га) (копія листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 № 22-28-0.22-125/2-19 Про індексацію нормативної грошової оцінки земель. Розрахунок земельного податку, нарахованого за податковими повідомленнями-рішеннями від 08.10.2020 року № 1843-0418/1502 складається сума земельного податку за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 складає - 3445,21 грн. (331,86*1.249*1.433*1.06*1*1*3*10000*3%*0,00608га), де 331,86 нормативно-грошова оцінка з 1 м2 4-ї зони по м. Ізмаїл на 2014р., коефіцієнт індексації 1,249 ( в 2015 р до 2014р.) 1а 1,433 і(в 2016р. до 2015р.), 1,06 (в.2017р. до 2016р)), 1 (в 2018р до 2017р), 1 (в 2019р до 2018р), 1 (в 2020р |ю 2019р), Кф=3 (коефіцієнт функціонального використання земельних ділянок затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 року №162), 3% -ставка земельного податку на 2019 рік, 0,00608 - площа земельної ділянки в га) (копія листа Державної служби України; з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 № 22-28-0.22-125/2-19 Про індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Оглянувши вказаний розрахунок, суд вважає, що відповідачем доведено обґрунтованість проведеного розрахунку земельного податку з фізичних осіб, яка належить сплаті ОСОБА_1 .

Також судом не беруться до розгляду посилання позивача на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, оскільки у цій справі предметом доказування було стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, а не нарахування земельного податку з фізичних осіб відповідно до п. 287.8. ст. 287 ПК України, що є предметом спору даної справи.

Згідно п. 286.5 ст. 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному ст. 58 ПК України.

Відповідно до п. 287.10. ст. 287 ПК України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач є власником нерухомого майна, суд вважає, що відповідно до рішення Ізмаїльської міської ради №4395-VII від 31.10.2018 року, є платником земельного податку за 2019, 2020 роки, а тому відповідачем правомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідач, заперечуючи проти позову, з посиланням на відповідні докази довів правомірність своїх рішень, в зв`язку з чим позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

Враховуючи те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, судовий збір та судові витрати відповідно до приписів ст. 139 КАС України не підлягають стягненню на користь позивача.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано « 15» березня 2021 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.