Справа № 380/1008/21
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа№380/1008/21
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог

15 березня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М. розглянув в порядку письмового провадження клопотання щодо пропуску строку звернення з позовом до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Львівської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Львівської міської ради із вимогами:

-визнати протиправними дії Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Львівської міської ради щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо виплати щорічної грошової допомоги до 05 травня за період з 2018 по 2020 роки відповідно до положень статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;

-зобов`язати Франківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Львівської міської ради (79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки 85, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми щорічної грошової допомоги до 05 травня за період з 2018 по 2020 роки у розмірах п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням вже виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у період з 2018 по 2020 рік виплату до 05 травня разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій, здійснено у зменшеному розмірі, ніж передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Крім цього, у 2020 році вона отримала одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі, меншому ніж передбачено ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». На думку позивача після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020 вона набула право на допомогу до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, передбаченої ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вважаючи, що виплата допомоги у 2018-2020 роках, здійснена не в повному обсязі, звернулась до відповідача з вимогою виплатити їй допомогу у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком у відповідності до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Однак, відповідач у відповіді, направленій позивачу, зазначив про те, що разова грошова допомога за 2018 - 2020 роки останній виплачена в повному обсязі.

Оскільки вказане порушує права позивача, остання звернулась з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 01.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.02.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, визначений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Про нарахування і виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018-2019 роки позивачу стало відомо у день отримання цієї допомоги у відповідному році.

Однак до суду із позовом звернувся 25.01.2021 року, тобто з очевидним пропуском шестимісячного строку за період з 2018-2019 роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

З огляду на те, що розгляд цієї справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) суд вирішив це клопотання розглянути у порядку письмового провадження.

Суд розглянув таке клопотання та зазначає таке.

У тексті позовної заяви позивач зазначив, що предметом судового спору у даному випадку є відмова відповідача від 12.11.2020 щодо недоплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за період з 2018 року по 2020 рік відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка прийнята за результатами звернення позивача від 06.11.2020.

Вважає, що строк звернення до суду не пропущено.

Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 646/6250/17, від 30.10.2018 у справі № 493/1867/17, від 22.01.2019 у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 18.11.2020 у справі № 380/5202/20.

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом у січні 2021 року та оспорює бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошової допомоги до 5 травня з 2018 по 2019 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту».

Спірна виплата є регулярною та виплачується один раз на рік, тому про порушення своїх прав позивач міг дізнатись у квітні-травні 2018 та 2019 років при отриманні щорічної допомоги до 5 травня.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, суд зазначає, що позовні вимоги в частині виплати грошової допомоги до 5 травня за період з 2017 по 2019 рік слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 123, 240, 241 -243, 248, 256, 294 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання відповідача задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Львівської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій, в частині позовних вимог за період з 2018 по 2019 роки - залишити без розгляду.

Копію ухвали скерувати сторонам.

Ухвала про залишення позовної заяви без розгляду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Сасевич О.М.