Справа № 459/3017/20
Суддя: Дем'яновська Ю. Д.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 459/3017/20
Провадження № 2-а/459/4/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Дем`яновської Ю.Д.,

з участю секретаря судового засідання Піскляк Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області сержанта Лісника Олега Михайловича, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в:

28.10.2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати дії поліцейського Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області Лісника Олега Михайловича протиправними; скасувати, винесену ним постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №165233 від 27.08.2020 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що поліцейським Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області Лісником Олегом Михайловичем винесено постанову серії БАА №165233 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП із накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. В постанові зазначено, що він 27.08.2020 року керував автомобілем марки «Toyota» , р.н. НОМЕР_1 , не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів та посвідчення водія категорії «В», чим порушив п. 2.1 «а», 2.1 «г» ПДР. Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки особою, уповноважено на складання такої не були дотримані положення законодавства України щодо оформлення постанови про адміністративне правопорушення, не пред`явлено належних доказів , які б свідчили про вчинення ним правопорушення, так як такого він не вчиняв, у зазначений в оскаржуваній постанові час та місці транспортним засобом марки «Toyota» , р.н. НОМЕР_1 не керував. Між цим також зазначив, що поліцейським не досліджувалися та не надавалися йому для ознайомлення докази, які б підтверджували факт скоєння ним інкримінованого йому правопорушення. Таким чином обставини, які викладені в оскаржуваній постанові, жодним чином не підтвердженні та не доведені, тому постанова є такою, що підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю. Наголошує на тому, що при складенні постанови був відсутній та довідався про існування такої у відділі ДВС коли вказана постанова вже виконувалась примусово..

Ухвалою від 29.10.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою від 09.11.2020 року до участі у справі залучено співвідповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, у зв`язку із чим розгляд справи було відкладено.

Ухвалою від 17.11.2020 року замінено в справі неналежного відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на належного - Головне управління Національної поліції у Львівській області, розгляд справи відкладено.

За клопотанням позивача розгляд справи 04.12.2020 року відкладено на 21.12.2020 року.

У судовому засідання 21.12.2020 року оголошено перерву для виклику свідка, витребування доказів до 01.02.2021 року.

У судових засіданнях 01.02.2021 року, 18.02.2021 року продовжено перерву по справі.

В судовому засіданні 21.12.2020 року, 01.02.2021 року позивач позов підтримав, пояснив, що 27.08.2020 року надав у користування свій автомобіль ОСОБА_2 , який підвіз його до магазину «АТБ», що по вул.Бандери в м.Червонограді Львівської області, у якому він повинен був зустрітися із своїм знайомим. Поспілкувавшись із останнім, він повернувся до свого авто. В цей момент до нього підійшов незнайомий чоловік, звинувативши позивача в тому, що він, керуючи автомобілем марки «Toyota» , р.н. НОМЕР_1 , зіткнувся із транспортним засобом, щоналежить цьому незнайомому чоловіку, внаслідок чого автомобіль останнього отримав пошкодження. Він вимагав у позивача 4000 грн. на ремонт транспортного засобу та викликав поліцію. Приїхавши на місце події поліцейський вимагав у позивача документи та запропонував йому, як водію, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, хоча позивач заперечував факт керування автомобілем. Під час всього спілкування, поліцейський не просив його пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів, а посвідчення водія позивач показав в додатку «Дія». Також вказав, що поліцейський не роз`яснив йому прав та обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП. 27.08.2020 року йому не вручали постанови, а також таку не відправляли йому поштовою кореспонденцією. Довідався про постанову лише 23.10.2020 року у відділі ДВС при її виконанні.

Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у судових засіданнях його представник ОСОБА_3 .

В судове засідання 04.03.2021 року позивач та його представник не з`явилися, подали заяву від 04.03.2021 року, у якій просять розглядати справу у відсутності сторони позивача, при цьому зазначили, що позов підтримують, просять такий задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач - поліцейський Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області сержант ОСОБА_4 в судове засідання також не з`явився, хоча повідомлявся про час і місце розгляду справи, будь-яких заяв, клопотань, відзиву відносно позову не подавав.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідка, оглянувши долучені до матеріалів справи відеозаписи з місця подіі, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За умовами ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №165233 від 27.08.2020 р., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн через те, що він 27.08.2020 року о 16:30 год. по вул.Бандери, 2А в м.Червонограді керував автомобілем марки «Toyota», р.н. НОМЕР_1 , не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів та посвідчення водія категорії «В», чим порушив п. 2.1 «а», 2.1 «г» ПДР.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Позивач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, заперечив факт керування ним 27.08.2020 року о 16:30 год. по вул.Бандери, 2А в м.Червонограді автомобілем марки «Toyota», р.н. НОМЕР_1 , однак такі твердження спростовуються постановою Червоноградського міського суду Львівської області 23.11.2020 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03.02.2021 року, згідно якої ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, які мали місце саме 27.08.2020 р. о 16 год. 30 хв. у м.Червоноград по вул. С.Бандери, 2А, на території паркувального майданчика української мережі продуктових магазинів "АТБ-Маркет" під час керування ним транспортним засобом марки "Тойота Рав 4" номерний знак НОМЕР_1 .

Щодо доводів позивача про те, що поліцейський не просив його пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів, а посвідчення водія він йому показав в додатку «Дія», то суд приймає такі до уваги виходячи з наступного.

При оформленні дорожньо-транспортної пригоди, поліційський пред`явив до ОСОБА_1 вимогу надати посвідчення водія, на що позивач пред`явив посвідчення водія у електронному вигляді додатку «Дія» та показав його на екрані мобільного телефону, що підтверджується матеріалами справи та відеозаписом подіі.

Відповідно до п.21.2 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій документів, автомобіль марки «Toyota RAV4», р.н. НОМЕР_1 , забезпечений страхуванням цивільно-правової відповідальності відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО № 2796556 від 02.03.2020 р., поліс чинний до 01.03.2021 року.

В той же час, із оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що проліцейський не пред`являв до ОСОБА_1 вимоги надати для перевірки поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Із змісту ст. 280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відтак, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд звертає увагу, що законодавством передбачено можливість пред`явити поліцейському посвідчення водія не тільки в письмовому вигляді, але і в електронному вигляді відповідно до постанови КМУ № 278 від 15 квітня 2020 р. «Про реалізацію експериментального проекту щодо застосування відображення в електронному вигляді інформації, що міститься у паспорті громадянина України у формі картки, та відображення в електронному вигляді інформації, що міститься у паспорті громадянина України для виїзду за кордон».

Відтак, в оскаржуваній постанові відсутні будь-які дані та належні докази, що у поліцейського були законні підстави для складення постанови про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно позивача.

Суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства, оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Виходячи з наведеного та враховуючи, що судом не встановлено, а відповідачем не представлено жодного належного, об`єктивного та обґрунтованого доказу, який би спростовував доводи позивача та вказував на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а тому суд вважає, що постанову винесену поліцейським Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області Лісником Олегом Михайловичем по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №165233 від 27.08.2020 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП слід скасувати, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині визнання дій поліцейського Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області Лісника Олега Михайловича протиправними, оскільки позивачем не надано доказів протиправності таких дій. Крім того, позивач зі скаргою на дії інспектора не звертався, службова перевірка наявності в діях інспектора ознак протиправної поведінки не проводилася та відповідно до вимог ст. 222 КУпАП поліцейський має право розглядати справи про адміністративні порушення і накладати адміністративні стягнення, безпосередньо за ч.1 ст.126 КУпАП України, тобто останній діяв в межах своїх повноважень.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно із ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Таким чином, у даній категорії справ суд не уповноважений визнавати протиправними дії суб`єктів владних повноважень, якими приймалося рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. А тому, зазначена вище позовна вимога задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Так на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду договір №3 про надання правової допомоги від 25.10.2020 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги; акт №1 виконаних робіт по договору №3 про надання правничої допомоги від 09.11.2020 року; акт №1 (продовження) виконаних робіт по договору №3 про надання правничої допомоги від 04.12.2020 року.

Згідно з актами виконаних робіт адвокатом надано наступні послуги: надання консультації - 0,5 год.; вивчення відеозаписів події, яка мала місце 27.08.2020 року 1 год.; складення процесуальних документів по справі, а саме: позовної заяви 2 год.; заяви про залучення співвідповідача - 0,5 год.; заяви з процесуальних питань про виклик свідків, витребування повної відеофіксації з нагрудної камери поліцейського - 1 год.; складення заяви про поновлення строків на подання позову 15.11.2020 року 1 год.; складення і передача поліції адвокатського запиту 0,5 год.; отримання, перегляд, вивчення диску, наданого поліцією на предмет наявності або відсутності дійства про накладення адміністративного стягнення 1,5 год.; складення заяви про долучення доказів 0, 5 год.

Як видно із поданих документів, розмір судових витрат позивача за надання правової (правничої) допомоги у цій справі становить 4250,00 грн з розрахунку вартості 1 год. - 500 грн.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однак, з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до ч.9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У даному випадку суд зазначає, що справа, яка розглядається, згідно з положеннями статей 12, 262 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження, а тому присудження на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі визначеного сторонами гонорару адвоката у сумі 4500 грн. не відповідає зазначеним вище критеріям та є завищеною.

Так, на переконання суду, обґрунтованими та співмірними суд вважає витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн з розрахунку 6 год. роботи адвоката на надання консультацій, узгодження правової позиції, складання позовної заяви та участь у судових засіданнях.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Оскільки позивач згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору (є інвалідом ІІ групи), питання про розподіл таких витрат суд не вирішує.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 72, 77, 134, 139, 241-246, 257-263, 286, 293 КАС України, ст. 7, 9, 126, 245, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

вирішив :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Постанову винесену поліцейським Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області Лісником Олегом Михайловичем по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №165233 від 27.08.2020 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ч.1 ст. 126 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: поліцейський Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області сержанта Лісник Олег Михайлович (вул.Св.Володимира. 8а, м.Червоноград Львівська область).

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області (м.Львів пл.Генерала Григоренка,3).

Повне судове рішення складено 04.03.2021 року.

Суддя: Ю. Д. Дем`яновська