Справа № 360/4159/20
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року справа №360/4159/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Компанієць І.Д.,

суддів Гайдара А.В., Міронової Г.М.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року в справі №360/4159/20 (головуючий І інстанції Петросян К.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

-визнати протиправними дії Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії, відповідно до заяви від 08.10.2020 року;

-зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області провести перерахунок пенсії за віком позивачу, призначеної відповідно до п.4 ч.1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.10.2020 року, зарахувавши до загального стажу для обчислення пенсії період роботи на Комунарському (Алчевському) металургійному комбінаті з 08.04.1985 по 31.12.1997.

В обґрунтування позову зазначив, що з 17.09.2020 року отримує пенсію за віком як військовослужбовець, який брав участь у бойових діях, відповідно до п.4 ч.1. ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При призначенні пенсії відповідачем встановлено, що у періоді роботи на Комунарському (Алчевському) металургійному комбінаті з 08.04.1985 по 24.06.2019 запис про звільнення не завірений печаткою.

Тому при призначенні пенсії до загального стажу враховано період роботи на Комунарському (Алчевському) металургійному комбінаті лише з 01.01.1998 по 31.10.2017 за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

08.10.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, просив врахувати до загального стажу для обчислення пенсії період роботи з 08.04.1985 по 31.12.1997, надав довідку про роботу на Комунарському (Алчевському) металургійному комбінаті з 08.04.1985 по 24.06.2019 року.

Відповідачем відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки, підприємство, яке видавало довідку про роботу на Комунарському (Алчевському) металургійному комбінаті з 08.05.1985 по 24.06.2019 фактично розташоване на території, яка не підконтрольна українській владі та не є правонаступником Алчевського металургійного комбінату.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, відповідно до його заяви від 08.10.2020.

Зобов`язано Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області провести перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до його заяви від 08.10.2020, зарахувавши до загального стажу для обчислення пенсії період роботи на Комунарському (Алчевському) металургійному комбінаті з 08.04.1985 по 31.12.1997.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обгрунтування апеляційної скарги.

Надані позивачем документи є недійсними, оскільки видані підприємством, яке фактично розташоване на території, яка не підконтрольна українській владі, та не є правонаступником Алчевського металургійного комбінату, відповідно до відомостей єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій України, (акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат» зареєстровано за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 20а), тому врахувати їх при перерахунку пенсії неможливо.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача, не надаючи оцінку судовому рішенню в тій частині, яка сторонами не оскаржується.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: с. Гончарівка, Сватівський район, Луганська область, є отримувачем пенсії за віком (а.с.8-11,75).

Відповідно до розпорядження від 21.09.2020 позивачу, на підставі його заяви від 17.09.2020, призначено пенсію за віком відповідно до п.4 ч.1. ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.09.2020.

Пенсію обчислено при загальному стажі роботи 29 років 0 місяців 19 днів (а.с.75-81,93-95).

При цьому пенсійним органом при призначенні пенсії ОСОБА_1 не було враховано періоду його роботи з 08.04.1985 по 31.12.1997 у Комунарському (Алчевському) металургійному комбінаті (а.с.76).

08.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою довільної форми про перерахунок пенсії, з зарахуванням до загального стажу роботи для призначення пенсії період роботи з 08.04.1985 по 31.12.1997 у Комунарському (Алчевському) металургійному комбінаті. (а.с.108)

До заяви позивачем додано довідку про роботу на Комунарському (Алчевському) металургійному комбінаті з 08.04.1985 по 24.06.2019 від 14.09.2020 №016-1623, довідку від 08.01.2020 №016-01 та довідки про заробітну плату за період з 08.04.1985 по 31.12.1997 від 23.09.2020 №07/097-4315.1, №07/097-4315.2, №07/097-4315.3 (а.с.109-114).

Листом від 09.11.2020 пенсійний орган відмовив в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , оскільки підприємство, яке видавало вищезазначені довідки про роботу на Комунарському (Алчевському) металургійному комбінаті, про заробітну плату, - на час видання фактично розташоване на території, яка не підконтрольна українській владі, тому врахувати їх при перерахунку пенсії неможливо (а.с.22,23,115,116).

Як свідчать записи трудової книжки позивача 08.04.1985 його прийнято до залізничого цеху Комунарського металургійного комбінату помічником машиніста локомотивом; період з 15.07.1991 по 17.09.1991 під час відбуття виправних робіт не зараховується до загального та безперервного трудового стажу; 23.07.1994 позивача переведено до залізничого цеху Комунарського металургійного комбінату машиністом локомотивом; на підставі наказу №270 від 14.06.1994 Алчевський (Комунарський) металургійний комбінат перейменовано у ВАТ «Алчевський металургійний комбінат»; 29.12.1997 за результатами атестації робочих місць за умовами праці помічнику машиніста локомотивом підтверджено право на пенсію за вислугою років (а.с.12,13).

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі частини першої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Як визначено абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Положеннями Постанови КМУ від 07.11.2014 року № 595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» передбачено, що будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі вважаються недійсними і не можуть прийматися до розгляду.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті є недійсним та не створює правових наслідків.

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Дійсно, за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходженням публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» є: 93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, 20а. Запис щодо зміни місцезнаходження юридичної особи внесено 14.01.2016 (а.с.119-123).

Отже, суд першої інстанції правильно не прийняв довідки, видані у 2020 році підприємством, де працював позивач, оскільки публічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат», з якого позивача було звільнено 24.06.2019, переєстровано 14.01.2016 на території, підконтрольній українській владі.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзацу1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідач, мотивуючи відмову зарахувати до стажу позивача спірний період роботи посилається на порушення при заповненні роботодавцем трудової книжки, а саме, -на відсутність печатки на записі про звільнення.

Як визначено пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом №58 від 29.07.1993 Міністерства соціального захисту населення, Міністерства юстиції України, міністерства праці України, зареєстровано в юстиції України 17.08.1993 за №110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як свідчить інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходженням публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» є: 93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, 20а. Запис щодо зміни місцезнаходження юридичної особи внесено 14.01.2016 (а.с.119-123).

Оглядом копії трудової книжки позивача встановлено, що запис про звільнення позивача від 24.06.2019 дійсно не містить печатки підприємства, при цьому такий запис містить дату та номер розпорядження, на підставі якого звільнено позивача та підпис посадової особи підприємства.

Між тим, трудову книжку заповнює роботодавець, тому працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що не зарахування позивачу до страхового стажу окремого періоду пов`язане із певними неточностями, проте, за загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року в справі №360/4159/20 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року в справі №360/4159/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 15 березня 2021 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Г.М. Міронова