Справа № 160/1783/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2021 року Справа № 160/1783/21
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивачі просять:
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по відновленню ОСОБА_1 пенсії за віком у постійному розмірі довічно, із зазначенням в графі "Особливості": "Не підлягають МП, призначене за рішенням суду в твердому розмірі з 01.11.2015 року довічно ", без проведення поточних перерахунків і осучаснення пенсії, компенсації втрати доходів за затримку виплати пенсії з 01.11.2015 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати розмір відновленої пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 01.11.2015 року, як непрацюючому пенсіонеру і дитині війни, з урахуванням підвищень, надбавок і доплат до пенсії і компенсацією втрати доходів за затримку виплати пенсії за період з 01.11.2015 року по день фактичної виплати затриманої пенсії в належному розмірі, відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", провести осучаснення пенсії, відповідно до пенсійної реформи України, на загальних підставах, із застосуванням для розрахунку пенсії показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, виплатити заборгованість по пенсії, починаючи з 01.11.2015 року одним платежем, з урахуванням раніше виплачених сум, і виплачувати пенсію на визначений позивачем банківський рахунок;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відновлення ОСОБА_2 пенсії за віком у постійному розмірі довічно, із зазначенням в графі "Особливості": "Не підлягають МП, призначене за рішенням суду в твердому розмірі з 01.11.2015 року довічно ", нижче мінімальної пенсії, у розмірі прожиткового мінімуму 1769 грн., без проведення поточних перерахунків і осучаснення пенсії, компенсації втрати доходів за затримку виплати пенсії з 01.11.2015 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати розмір відновленої пенсії за віком, починаючи з 01.11.2015 року, як непрацюючому пенсіонеру, з урахуванням підвищень, надбавок і доплат до пенсії, не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (1764 грн. з 01.12.2020 року), з нарахуванням компенсації втрати доходів за затримку виплати пенсії за період з 01.11.2015 року по день фактичної виплати затриманої пенсії в належному розмірі, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", провести осучаснення пенсії, відповідно до пенсійної реформи України, на загальних підставах, із застосуванням для розрахунку пенсії показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, виплатити заборгованість по пенсії, починаючи з 01.11.2015р. одним платежем, з урахуванням раніше виплачених сум, і виплачувати пенсію на визначений позивачем банківський рахунок;
- звернути до негайного виконання рішення суду по виплаті пенсій в повному обсязі позовних вимог, шляхом стягнення одним платежем всієї суми заборгованості по пенсії, починаючи з 01.11.2015г. по день фактичної виплати пенсії;
- відповідно до ч. 6 ст. 245, ч. 1 ст. 382 КАС України зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайному виконанню;
- відповідно до статті 249 КАС України, винести окрему ухвалу щодо систематичних протиправних дій відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, відповідачем було припинено виплату їм пенсій. Втім, на підставі рішення суду пенсії позивачам поновлено, втім, як зазначають позивачі, їх пенсії поновлено без врахування всіх підвищень, індексацій, надбавок і доплат, передбачених чинним законодавством. Такі дії відповідача, позивачі вважають незаконними та протиправними, оскілки ці дії порушують їх гарантоване право на соціальний захист.
Вказують на те, що позивачами дотримані всі вимоги закону в частині звернення, оскільки заява про перерахунок пенсії підписана уповноваженим представником, що відповідає встановленій законом формі, а чинним законодавством не встановлено обмежень щодо звернення про перерахунок пенсії.
Ухвалою суду від 19.02.2021 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, з 09.02.2001 перебувала на пенсійному обліку та отримувала пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України, перебував на пенсійному обліку та отримував пенсію за віком за списком №1, що підтверджується копією пенсійного посвідчення.
До виїзду за кордон позивачі мешкали за адресою: АДРЕСА_1 .
У листопаді 2015 року позивачі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю та в порядку статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» їм була виплачена пенсія за шість місяців вперед по 30 квітня 2016 року включно, що підтверджується копіями пенсійних справ. З 01.11.2015 року подальша виплата пенсії пенсійним фондом була припинена.
У подальшому позивачі звертались до пенсійного органу із заявами про поновлення виплати пенсій, втім пенсійним фондом у поновленні пенсій було відмовлено.
Вважаючи відмову у поновленні виплати пенсій за віком протиправною, позивачі звернулись до суду з даним позовом.
Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020, позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 06.11.2019 №7985/К-09, про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у поновленні раніше призначеної пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 28.10.2019.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 28.10.2019.
Звернуто до негайного виконання рішення суду в межах присудження суми пенсії ОСОБА_2 за один місяць, відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України.
Звернуто до негайного виконання рішення суду в межах присудження суми пенсії ОСОБА_1 за один місяць, відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі №160/12865/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату ОСОБА_1 , ОСОБА_2 пенсії з компенсацією втрати частини доходів скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Абзаци третій та четвертий резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі №160/12865/19 викласти в такій редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.11.2015 на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 01.11.2015 на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів».

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі №160/12865/19 залишено без змін.

21.12.2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до відповідача із заявами про перерахунок пенсії за віком, починаючи з 01.11.2015 року.

Листом від 06.01.2021 року за №384-28309/Я-01/8-0400/21 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що постанову Верховного Суду від 26.11.2020 по справі №160/12865/19 за позовом ОСОБА_1 виконано без перерахунків підвищень, оскільки в результативній частині відсутні зобов`язання про перерахунок пенсії із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України.

Листом від 26.01.2021 року за №2258-671/КО-01/8-0400/21 відповідач повідомив ОСОБА_2 , що постанову Верховного Суду від 26.11.2020 по справі №160/12865/19 за позовом ОСОБА_1 виконано без перерахунків підвищень, оскільки в результативній частині відсутні зобов`язання про перерахунок пенсії із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України.

Вважаючи такі відмови у проведенні перерахунку пенсії за віком протиправними, позивачі через свого представника звернулись до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законі України "Про пенсійне забезпечення", якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Так, ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від`їздом за кордон.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачі трудовою діяльністю отримали право на призначення пенсії за віком в Україні, а тому мають право на пенсію, виплату якої було припинено.

При цьому, відповідач не заперечує таке право позивача та здійснив поновлення виплати пенсії з 01.11.2015 року.

Водночас, позивачі вважають, що поновлена пенсія є значно меншою у зв`язку з чим і звернулись до відповідача із заявами про здійснення перерахунку, однак отримали листів «про розгляд заяв» від 06.01.2021 року та 26.01.2021 року, в яких повідомлено про те, що постанову Верховного Суду від 26.11.2020 по справі №160/12865/19 за позовом ОСОБА_1 виконано без перерахунків підвищень, оскільки в результативній частині відсутні зобов`язання про перерахунок пенсії із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України.

Надаючи оцінку таким мотивам відповідача суд зазначає, що за змістом ст. 49 Закону №1058 та п.2.8 Порядку №22-1 обов`язковою умовою для поновлення виплати пенсії є наявність у пенсійного органу пенсійної справи особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначений Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 4.1 Порядку №22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Відповідно до пункту 4.2, 4.3 цього ж Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З матеріалів справи слідує, що за результатами поданими позивачами заяв від 21.12.2020 року відповідачем жодного рішення не приймалось.

На адресу позивача надіслано лише листи «про розгляд заяв» від 06.01.2021 року та 26.01.2021 року зі змісту яких слідує, що відповідачем не досліджувалось питання достатності інших поданих позивачем документів, необхідних для перерахунку пенсії та їх відповідність законодавству та ці обставини не були підставою для відмови у перерахунку.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про перерахунок пенсії, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивачів від 21.12.2020 року про перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Щодо права позивачів на осучаснення пенсії, відповідно до пенсійної реформи України, на загальних підставах, із застосуванням для розрахунку пенсії показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, суд зазначає наступне.

З 01 жовтня 2017 року, згідно з пенсійною реформою в Україні, почато осучаснення (підвищення) пенсій в автоматичному режимі, без звернення пенсіонерів, за матеріалами пенсійних справ.

На майбутнє передбачено автоматичний перерахунок пенсій з урахуванням зростання середньої зарплати та показника інфляції.

Таким чином, позивачі з жовтня 2017 року набули права на осучаснення пенсії.

Що ж стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати компенсацію частину втрати доходів за затримку виплати пенсії за період з 01.11.2015 року по день фактичної виплати затриманої пенсії в належному розмірі, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає, що такі вимоги є необґрунтованими, вказане право позивачів на компенсацію частину втрати доходів за затримку виплати пенсії за період з 01.11.2015 року встановлено постановою Верховного суду від 26.11.2020 року у справі №160/12865/19. Відтак, суд звертає увагу, що такі вимоги позивачів вже є вирішеними і не можуть бути розглянуті судом повторно.

Щодо вимог позивачів про зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по пенсії, починаючи з 01.11.2015р. одним платежем, з урахуванням раніше виплачених сум, і виплачувати пенсію на визначений позивачем банківський рахунок, то наразі вони є передчасними, оскільки безпосередньо залежать від вирішення питання про перерахунок пенсії позивача за результатами повторного розгляду заяв від 21.12.2020 року.

Враховуючи викладене вище, суд вказує, що оскільки позивачі є громадянами України, до виїзду за кордон перебували на обліку у відповідача та отримували пенсію за вислугу років, громадянство не втрачали, а тому проживаючи в Ізраїлі, як громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 27.08.2020 року у справі № 487/5650/16-а.

Щодо негайного виконання, відповідно до ч.1 п.1 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за місяць.

У даному випадку суд не присуджує виплату пенсії, а вирішує питання про право позивача на отримання іншого розміру пенсії, тому суд вважає за необхідне відмовити у цій частині позовних вимог.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частинами першою та другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, наведеною нормою Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Однак, в клопотанні позивачами не наведено, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

Оскільки позивачі не навели обґрунтованих доводів та не надали доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність на даний час підстав для встановлення судового контролю у цій справі.

Щодо позовних вимог про винесення окремої ухвали згідно статті 249 КАСУ.

Відповідно до частини першої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (частина друга статті 249 КАС України).

Стаття 249 КАС України дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для винесення окремої ухвали немає.

Суд зауважує, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Адміністративний суд наділений диспозитивним правом постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, чи діяння яких визнаються протиправними.

Відтак, судом не встановлено підстав для постановлення окремої ухвали та направленні до пенсійного органу, для реагування та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, притягнення до відповідальності посадових осіб Головного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області винних у грубих порушеннях норм пенсійного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 14.12.2020 року у справі №1.380.2019.006060.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 21.12.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.12.2020 року про перерахунок пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_2 про перерахунок пенсії від 21.12.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 21.12.2020 року про перерахунок пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про винести окремої ухвали щодо систематичних протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський