Справа № 420/107/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/107/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій представник позивача просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку пенсії згідно довідки про заробітну плату від 28.03.1991 року, видану Трестом «Бамстроймеханизация» Мехколона №158 (нині ПАТ «Бамстроймеханизация»), що розташоване за адресою Амурська область, м. Тинда, вул. Шкільна, 3а;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити ОСОБА_1 перерахунок пенсії згідно довідки про заробітну плату від 28.03.1991 року, видану Трестом «Бамстроймеханизация» Мехколона №158 (нині ПАТ «Бамстроймеханизация»), що розташоване за адресою Амурська область, м. Тинда, вул. Шкільна, 3а, починаючи з 27 травня 2020 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05.01.2021 року о 13:09:20 справа №420/107/21 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 11.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до положень ст. 263 КАС України.

02.02.2021 року за вх.№5063/21 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Згідно штампу підприємства поштового зв`язку відзив направлено 27.01.2021 року.

02.02.2021 року за вх.№5145/21 від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог в частині дати перерахунку пенсії. Представник вказав, що перерахунок має бути здійснений з дати первинного звернення позивача до пенсійного органу, а тому просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити ОСОБА_1 перерахунок пенсії згідно довідки про заробітну плату від 28.03.1991 року, видану Трестом «Бамстроймеханизация» Мехколона №158 (нині ПАТ «Бамстроймеханизация»), що розташоване за адресою Амурська область, м. Тинда, вул. Шкільна, 3а, починаючи з 31 березня 2019 року.

Ухвалою суду від 09.02.2021 року прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог від 02.02.2021 року (вх.№5145/21), витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), призначено перше судове засідання на 02.03.2021р., постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

22.02.2021 року за вх.№8440/21 від представника відповідача надійшли матеріали пенсійної справи позивача, а за вх.№8664/21 відзив на уточнену позовну заяву.

У судове засідання, призначене на 02.03.2021 року, сторони не з`явились. 22.02.2021 року за вх.№8672/21 від представника Головного управління надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. 02.03.2021 року за вх.№ЕП/5510/21 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що при призначенні пенсії позивачу не було враховано період роботи з 1986 по 1990 роки на підприємстві ПАТ «Бамстроймеханизация». На підтвердження даних щодо нарахування заробітної плати у вказаний період позивачем надано довідку, яка за результатом проведеної пенсійним органом перевірки визнана недійсною, оскільки дані, визначені у довідці, складені на підставі неіснуючих документів (документи знищені внаслідок пожежі у 1992 році) Позивач вказує, що у нього наявні інша довідка від 29.09.1991 року, яка пенсійним органом неправомірно не була врахована при визначенні страхового (трудового) стажу. Вказане призвело до неправомірної відмови у перерахунку пенсії позивача. Позивач не погоджується із вказаними діями та зазначає, що:

по-перше, основним документом, який містить інформацію щодо періодів роботи особи на підставі трудового договору до 2004 року, є трудова книжка, що пенсійним органом не було враховано;

по-друге, ускладнення щодо отримання додаткових документів неможливо ставити в провину пенсіонера.

22.02.2021 року за вх.№8664/21 від представника відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заявленої позиції представник вказує, що призначення пенсії здійснено на підстав наданих позивачем документів. В частині спірного періоду вказано, що на підтвердження періоду надано довідку №106 від 28.05.2018 року, яка за результатом перевірки визнана недійсною підприємством, яке її видало. Оскільки інші документи щодо спірного періоду до пенсійного органу не надавались, відсутні і підстави для проведення перерахунку пенсії.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для розгляду справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 21.05.2019 року призначено пенсію за віком з 29.03.2019 року (а.с.55).

При розрахунку трудового стажу для визначення розміру пенсії заробітна плата за період 1986-1990 років не було врахована при визначенні суми середнього заробітку для визначення розміру пенсії.

18.06.2019 року за №505/К-Веб Головне управління повідомило позивача, що надана при призначенні пенсії довідка №106 від 28.05.2018 року підлягає перевірці, оскільки підсумкова сума за 1990 рік визначена невірно (з помилкою) (а.с.7).

13.06.2019 року (а.с.104), 17.10.2019 року (а.с.105), 02.01.2020 року (а.с.106) позивачем направлялись запити до пенсійних органів Російської Федерації з метою отримання даних щодо достовірності даних, визначених у довідці №106 від 28.05.2018 року.

20.01.2020 року до Головного управління надійшов Акт документальної перевірки від 03.12.2019 року №85 (а.с.107-109), за яким встановлено недійсність довідки №106 від 28.05.2018 року.

21.05.2020 року позивач звернувся до Головного управління із заявою, у якій просив надати відповідь, чому не була врахована його заробітна плата за 1986-1990 роки при призначенні пенсії за віком (а.с.112).

05.06.2020 року за №4596-4395/К-02/8-1500/20 Головне управління повідомило про відсутність підставі для врахування довідки №106 для визначення розміру пенсії.

Не погоджуючись із діями пенсійного органу в частині неврахування спірного періоду роботи до трудового стажу на підставі довідки про заробітну плату від 28.03.1991 року, виданої Трестом «Бамстроймеханизация» Мехколона №158, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч.1, 2 ст. 30 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Положенням ст. 24 цього ж Закону визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст.26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно ч.1 ст.40 Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Даний спір виник з тієї підстави, що відповідачем не враховано суми заробітної плати у період 1986-1990 років для визначення розміру пенсії позивача за віком.

Суд при цьому звертає увагу, що у якості підстав та предмету спору позивач не покладає дії Головного управління щодо неврахування довідки №106 від 28.05.2018 року. У вказаній частині позивач не заперечує проти дій пенсійного органу та їх обгрунтованості.

В той же час, позивач вказує, що у нього наявні інша довідка від 29.09.1991 року. У матеріалах справи наявна лише довідка №158 від 28.03.1991 року (а.с.8), і саме ця довідка вказана у прохальній частині.

З огляду на вказане, судом вирішується питання щодо правомірності врахування чи неврахування довідки №158 від 28.03.1991 року як документа, на підставі якого визначається розмір заробітної плати для визначення розміру пенсії за віком.

Згідно ст.40 Закону за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

За змістом наведеної норми суд зазначає, що першочерговою обставиною для врахування пенсійним органом будь-яких даних є надання до пенсійного органу відповідних документів.

Судом встановлено, що при призначенні пенсії (звернення позивача від 14.05.2019 року) ним не надавалось документу ані від 29.09.1991 року (про який позивач вказує у позові), ані від 28.03.1991 року (довідка №158 (а.с.8)). Про вказані обставини свідчить розписка-повідомлення про отримання заяви від 14.05.2019 року (а.с.64).

Судом встановлено, що позивачем надавалась довідка №106 від 28.05.2018 року, її не було враховано, а позивач із таким фактом погоджується. Однак дані щодо надання інших довідок відсутні.

Отже, Головне управління не отримувало ані довідку від 29.09.1991 року (про яку позивач вказує у позові), ані від 28.03.1991 року (довідка №158 (а.с.8)), у зв`язку із чим суд констатує про об`єктивну неможливість її врахування при вирішенні питання про перерахунок пенсії за віком. З огляду на зазначене, ознаки протиправності у діях Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку пенсії згідно довідки про заробітну плату від 28.03.1991 року, виданої Трестом «Бамстроймеханизация» Мехколона №158 (нині ПАТ «Бамстроймеханизация»), що розташоване за адресою Амурська область, м. Тинда, вул. Шкільна, 3а, відсутні.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позивач у якості способу відновлення порушеного права просив суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити ОСОБА_1 перерахунок пенсії згідно довідки про заробітну плату від 28.03.1991 року, видану Трестом «Бамстроймеханизация» Мехколона №158 (нині ПАТ «Бамстроймеханизация»), що розташоване за адресою Амурська область, м. Тинда, вул. Шкільна, 3а, починаючи з 31 березня 2019 року, однак оскільки Головне управління об`єктивно не могло врахувати довідку від 28.03.1991 року, то і зобов`язати здійснити перерахунок на її підставі суд не може.

Враховуючи відсутність факту надання довідки від 28.03.1991 року до Головного управління, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи позовної заяви щодо протиправності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку пенсії згідно довідки про заробітну плату від 28.03.1991 року, виданої Трестом «Бамстроймеханизация» Мехколона №158 (нині ПАТ «Бамстроймеханизация»), що розташоване за адресою Амурська область, м. Тинда, вул. Шкільна, 3а, не знайшли документального підтвердження, а тому позов задоволенню не підлягає.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень не стягуються.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-263, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян