Справа № 280/9135/20
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

09 березня 2021 року (15 год. 15 хв.)Справа № 280/9135/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., секретар судового засідання Лузан К.Ю., за участю: позивача - ОСОБА_1 , представників: позивача - Армана В.М., відповідача: Данилової Л.П., Замети А.А., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Андрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (позивач) до Андрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області (відповідач), в якій просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді Андрівського сільського голови, у відповідності до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»;

зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді Андрівського сільського голови, у відповідності до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», за період з 11.11.2020 до його працевлаштування, але не більше шести місяців.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідачем протиправно та не обґрунтовано відмовлено йому у нарахуванні та виплаті середньої заробітної плати, яку він отримував на виборній посаді сільського голови Андрівської сільської ради з моменту завершення його повноважень, але не більше ніж за шість місяців. Зазначає, що раніше займана ним посада була скорочена, надати рівноцінну посаду неможливо.

Ухвалою суду від 21.12.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 19.01.2021.

Відповідач позов не визнав та надав суду відзив на позовну заяву (вх. №3146 від 19.01.2021). Зокрема зазначає, що колишнім роботодавцем не дотримані вимоги закону, оскільки посада, яку до обрання на виборну посаді займав позивач, скорочена.

Протокольною ухвалою від 18.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.03.2021.

У судовому засіданні 09.03.2021 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримав та надали пояснення, відповідно до змісту підстав позовної заяви.

Представники відповідача проти позову заперечили та зазначили, що колишнім роботодавцем позивача - ПСП агрофірма «Союз» порушені вимоги законодавства, протиправно скорочена посада, яку обіймав позивач до обрання сільським головою. Також зазначили, що вказане підприємство продовжує свою діяльність. Вважають такі дії ПСП агрофірма «Союз» незаконними, оскільки посада позивача на ПСП агрофірма «Союз» мала бути збережена за позивачем на час виконання ним повноважень сільського голови.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 09.03.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, встановив наступне.

11.05.2018 позивач прийнятий на посаду начальника охорони приватного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Союз», з якої 29.12.2019 звільнений у зв`язку із обранням на виборну посаду в Андрівську об`єднану територіальну громаду (а.с.19).

27.12.2019, відповідно до рішення № 2 від 27.12.2019 Андрівської сільської ради, позивач обраний на посаду Андрівського сільського голови.

11.11.2020 повноваження позивача як сільського голови завершилися, відповідно до рішення Андрівської сільської ради № 2 від 10.11.2020 (а.с.19, зворотній бік).

11.11.2020 позивач звернувся до голови Андрівської сільської ради із заявою про виплату середньої заробітної плати, яку він отримувала на виборній посаді (а.с.7).

17.11.2020 листом №2158 відповідач повідомив позивача, що йому необхідно звернутись до ПСП АФ «Союз» для вирішення питання про працевлаштування (а.с.8).

23.11.2020 позивач звернувся до ПСП АФ «Союз» із заявою, у якій зазначив, що його повноваження як сільського голови закінчились та просив прийняти його на попередню посаду (а.с.10).

Відповідно до довідки ПСП АФ «Союз» від 23.11.2020 №36, посада, яку займав позивача - начальник пожежно-сторожової охорони у штатному розписі відсутня, надати іншу рівноцінну посаду або роботу підприємство не може (а.с.11).

Позивач надав вказану довідку відповідачу (а.с.9) та просив вирішити питання щодо виплати середньої заробітної плати, яку він отримувала на виборній посаді.

Листом від 02.12.2020 №2238 відповідач зазначив позивачу, що ПСП АФ «Союз» повинно було дотримуватись вимог КЗпП щодо збереження робочого місця позивача (а.с.12).

08.12.2020 позивач звернувся до ПСП АФ «Союз» та просив надати інформацію щодо причин відсутності у штатному розписі підприємства раніше займаної ним посади начальника пожежно-сторожової охорони, а також повідомити щодо надання іншої рівноцінної посади (роботи) (а.с.13).

Листом від 08.12.2020 № 39 ПрСП АФ «Союз» повідомило позивача, що посада начальника пожежно-сторожової охорони скорочена у січні 2020 року, а надати іншу рівноцінну посаду (роботу) ПСП АФ «Союз» не може у зв`язку із відсутністю в штатному розписі (а.с.14).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу середньої заробітної плати, позивач звернувся до суду із цим позовом.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.

Згідно з ч.2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.

Судом встановлено, що 27.12.2019, відповідно до рішення №2 від 27.12.2019 Андрівської сільської ради, позивач обраний на посаду Андрівського сільського голови, у зв`язку з чим позивача було звільнено з посади начальника пожежно-сторожової охорони ПСП АФ «Союз» за п. 5 ст. 36 КзпП України.

Відповідно до п. 5 ст. 36 КзпП України, підставами припинення трудового договору є: переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

11.11.2020 повноваження ОСОБА_1 як сільського голови Андрівської сільської ради припинені на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад».

Позивач звертався до відповідача на підставі ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та просив виплатити середню заробітну плата, яку він одержував на виборній посаді у раді. Проте відповідач відмовив позивачу у такій виплаті через те, що на думку відповідача колишній роботодавцем - ПСП агрофірма «Союз», було порушено вимоги законодавства та не збережено посаду, які займав позивач до обрання на виборну посаду.

Відповідно до ст. 118 КЗпП України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Довідками ПСП агрофірма «Союз», які містяться у матеріалах справи підтверджено неможливість надання позивачу попередньої посади у зв`язку із скороченням, а також підтверджено неможливість надання іншої рівнозначної посади (роботи).

Суд звертає увагу сторін, що у разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Отже, законодавством гарантується право особи на надання, після закінчення її повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади). В той же час, це право може бути реалізовано за умови наявності посади, або іншої рівноцінної посади. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі №570/3880/16-а

З огляду на зазначене, колишньому сільському голові Андрівської сільської ради ОСОБА_1 гарантується збереження середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді, лише за умови неможливості надання йому попередньої роботи і виключно на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.

Під неможливістю надання відповідної роботи (посади) необхідно розуміти лише об`єктивну неможливість надати депутату місцевої ради, звільненому з виборної посади, попередньої посади через ліквідацію підприємства, установи, організації, її скорочення тощо. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №275/315/16-а.

Необхідною умовою реалізації зазначеного права слід вважати подання колишнім сільським головою Андрівської сільської ради ОСОБА_1 до Андрівської сільської ради документів, що неможливості його працевлаштування на підприємстві, в установі чи організації, де він працював до обрання, або ж рівноцінній роботі (посаді).

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу довідки ПСП АФ «Союз», з яких вбачається неможливість працевлаштування позивача на попередньому місці роботи через відсутність посади у штатному розписі у зв`язку із скороченням, а також зазначається про відсутність іншої рівнозначної посади (роботи).

Відтак, позивач має право на збереження середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді виключно на період його працевлаштування, але не більше шести місяців, оскільки матеріали справи містять докази неможливості працевлаштування позивача на попередній роботі.

Посилання представників відповідача на недотримання ПСП агрофірма «Союз» вимог ст.118 КЗпП України судом до уваги не приймаються, оскільки у даному випадку судом розглядається спір, що виник із правовідносин між позивачем та відповідачем.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини 1 та 2 статті 76 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджується факт сплати судового збору у розмірі 840,80 грн., які мають бути присуджені позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Андрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області (71150, Запорізька область, Бердянський район, с. Андрівка, вул. Центральна, буд. 51, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Андрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області щодо невиплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді Андрівського сільського голови, у відповідності до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Зобов`язати Андрівську сільську раду Бердянського району Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату, яку він отримував на виборній посаді Андрівського сільського голови, у відповідності до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», за період з 11.11.2020 до його працевлаштування, але не більше шести місяців.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Андрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 15.03.2021.

Суддя Ю.В. Калашник