Справа № 160/16948/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу, -
18.12.2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області №ДН1 197/1406/АВ/ТД-ФС/560 від 18.09.2018 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області № ДН1 197/1406/НП/СПТД-ФС/559 від 18.09.2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він дізнався про оскаржувані постанови Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області, якими на позивача накладено штрафи за порушення трудового законодавства та створення перешкод, недопущення до проведення перевірки. Зазначає, що підставою для накладення штрафу стало виявлення відповідачем працівників без укладення трудового договору та створення умов для перешкоджання здійснення інспекційного відвідування, проте, він вважає, що особи, яких було встановлено та зазначено в оскаржуваній постанові, є належним чином оформленими по цивільно-правовим договорам працівниками позивача. Позивач наголошує, що під час проведення інспекційного відвідування не було встановлено фактів свідомого створення перешкод у проведенні інспектором праці інспекційного відвідування. Позивач не погоджується із вказаними постановами, тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 10.02.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
23.02.2021 року на електронну адресу суду від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла письмова відповідь на відзив на позов, в якій позивач спростовує доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позов та посилається на те, що справу про порушення трудового законодавства було розглянуто без його участі та ним не було отримано оскаржувані постанови засобами поштового зв`язку. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що у період з 14.08.2018 року по 15.08.2018 року на підставі наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області «Про призначення інспекційного відвідування» від 13.08.2018 року № 657-1 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 14.08.2018 року № 269 здійснено спробу проведення інспекційного відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин, у ФОП ОСОБА_1 шляхом відвідування місця проживання вказаного у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань АДРЕСА_1 та за місце здійснення діяльності (зазначеної у заяві фізичної особи) АДРЕСА_2, сервісний центр «ІНФОРМАЦІЯ_2».
14.08.2018 року близько 09 год. 30 хв. інспекторами праці Лазарєвим І.М., Мельничук Є.В. та Драган Я.А. було здійснено вихід за місцем здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_2 , сервісний центр «ІНФОРМАЦІЯ_2».
За даною адресою знаходились гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які надали пояснення що дійсно працюють на ФОП ОСОБА_1 . Також за даною адресою, згідно даних розміщених у куточку споживача, було встановлено, що саме тут здійснює свою діяльність ФОП.
14.08.2018 року було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування за № ДН1197/1406/НП та вимогу про надання документів № ДНІ 197/1406/НД, які були направлені на адресу позивача 14.03.2018 року.
Згідно з наказом про поновлення інспекційного відвідування від 27.08.2018 року № 698-І-по та направленням на проведення інспекційного відвідування від 28.08.2018 року № 288 близько 11 год. 50 хв. 28.08.2018 року інспекторами праці Лазарєвим І.М. та Мельничук С.В. було здійснено виїзд за адресою реєстрації ФОП ОСОБА_1 .
Інспектором праці Лазарєвим І.М. 28.08.2018 року близько 14:00 год. було повторно здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 та встановлено відсутність будь кого з представників ФОП ОСОБА_1 .
28.08.2018 року відповідачем було складено акт інспекційного відвідування фізичної особи яка використовує найману працю № ДН1197/1406/АВ від 28.08.2018 року, акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ДН1197/1406/1-НП та припис про усунення виявлених порушень №1197/1406/АВ/П, які були направлені на адресу позивача 29.08.2018 року.
Як зазначив відповідач, станом на 28.08.2018 року жоден з пунктів вимоги про надання документів № ДНІ 197/1406/НД від 14.08.2018 року позивачем виконано не було.
18.09.2018 року відповідачем було винесено постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДНІ 197/1406/НП/СПТД-ФС/559 та року № ДНІ 197/1406/НП/СПТД-ФС/560 за порушення трудового законодавства та створення перешкод, недопущення до проведення перевірки.
Не погоджуючись із постановами відповідача про накладення штрафу за порушення трудового законодавства та створення перешкод, недопущення до проведення перевірки, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Частиною 1 ст.21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Згідно із ч.3 ст.24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У постанові Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» зазначено, що відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів України постановляє: установити, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із пятьма особами.
Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Отже, вищезазначеною постановою Кабінету Міністрів України №413 чітко встановлено обов`язок подавати повідомлення про прийняття працівника на роботу власником підприємства до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із зазначених способів.
Проте, в ході розгляду адміністративної справи позивачем не було надано письмових доказів такого повідомлення.
Також, у листі начальника юридичного управління Міністерства праці та соціальної політики України І.Тубелець від 26.12.2003 року №06/1-4/200 «Щодо застосування трудових договорів та договорів підряду» визначено, що відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємством тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
Серед ознак, за допомогою яких відрізняються один вид договору від іншого, можна виділити такі.
За договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Предмет будь-якого цивільно-правового договору не може бути визначений інакше як конкретний результат праці або виконання певного завдання замовника. В даному випадку замовник на відміну від трудового договору сплачує не робочий процес, а результат цього процесу.
Таким чином, основним критерієм відмінності цивільно-правового договору є те, що він укладається з метою досягнення результатів праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство, а трудовий - регулює сам процес праці.
Схема розмежування цивільно-правових і трудових договорів за критерієм їх предмета (об`єкта) така: якщо фізична особа взяла на себе обов`язок виконати роботу і передати замовникові результат роботи - це договір підряду або інший цивільно-правовий договір; якщо ж громадянин виконує роботи під керівництвом іншої сторони, що прийняла на себе обов`язок організовувати працю, одержала право давати вказівки щодо послідовності проведення робіт - це трудовий договір.
Відповідно до ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Отже, за наявності ознак, визначених трудовим відносинам, укладається трудовий договір, а за наявності ознак, визначених цивільно-правовим відносинам, укладається цивільно-правовий договір.
Перевіряючи питання оформлення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та фізичними особами, які працюють чи працювали у позивача, встановлено, що предметом діяльності фізичної особи-підприємця є ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування.
В акті перевірки від 28.08.2018 року за №1197/1406/АВ зафіксована інформація, що в ході здійснення інспекційного відвідування 14.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_2, сервісний центр «ІНФОРМАЦІЯ_2», знаходились гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які надали пояснення що дійсно працюють на ФОП ОСОБА_1 . Також за даною адресою, згідно даних розміщених у куточку споживача, було встановлено, що саме тут здійснює свою діяльність ФОП. ОСОБА_3 фактично здійснював ремонт технічних приладів та надавав консультації з приводу послуг щодо чистки ноутбука. Разом з цим, працівник надав письмове пояснення в якому зазначив, що він гр. ОСОБА_3 , дата народження 1992 рік, громадянин України, адреса проживання: АДРЕСА_3 , номер телефону: НОМЕР_1 , працює на посаді приймальника близько року, режим роботи з 9.00 до 18.00, субота скорочений день, неділя вихідний, працює на підставі трудового договору, трудова книжка знаходиться вдома, також зазначив що заробітна плата виплачується 2 рази на місяць через касу, разом з ним у сервісному центрі за даною адресою працює ОСОБА_4 ОСОБА_4 фактично здійснював ремонт технічних приладів. Даний працівник також надав письмове пояснення згідно якого він гр. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, паспорт № НОМЕР_2 , працює на ФОП ОСОБА_1 на посаді майстра з липня 2018 року, за режимом роботи з понеділка по п`ятницю з 09:00 до 18:00 та у суботу з 10:00 до 15:00, трудовий договір не укладав та на даний момент стажується, заробітну плату отримує через касу у розмірі 300 грн. за день, разом з ним у сервісному центрі за даною адресою працює ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що відповідачем до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області було надіслано запит від 28.08.2018 року № 1878/4.1- 13 з метою отримання інформації щодо кількості найманих працівників у ФОП ОСОБА_1 .
Як вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, позивачем було долучено цивільно-правові договори з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).
Вказані цивільно-правові договори є типовими, без зазначення номеру договору, укладені між ФОП ОСОБА_1 та фізичними особами на певний строк.
Відповідно до пункту 1.1. договорів зазначено, зокрема, виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку , не має права на одержання допомоги із соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.
Так, предметом цивільно-правового договору, укладеного між позивачем та фізичною особою - ОСОБА_3 в 2018 році, є прийом обладнання на ремонт в строк з 01.08.2018 року до 31.08.2018 року.
Предметом цивільно-правового договору, укладеного між позивачем та фізичною особою - ОСОБА_4 в 2018 році, є поміч в збірці і розбірці комп`ютерної техніки в строк з 29.08.2018 року до 29.11.2018 року.
При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги) за вказаною сферою діяльності.
Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.
Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі, згідно з вимогами ст.208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.
Відповідно до ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 ЦК України).
Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.
Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Умовами цивільно-правових договорів позивача, укладених між сторонами, визначено, що фізичні особи беруть на себе обов`язок виконати певні роботи, а саме, адміністратора, кухаря, бухгалтера, офіціанта, комірника, кухаря-кондитера, завідуючого виробництвом, кухонним працівником, офіціантом обідньої зали.
Судом також встановлено, що фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було фактично виконано роботи, що також підтверджується актами виконаних робіт за кожним договором.
У договорах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання, а також не містяться відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.
Отже, суд дійшов висновку, що всі вищезазначені обставини та характер виконуваної роботи вказують на те, що предметом цих договорів є процес праці, а не її кінцевий результат.
З вищенаведеного встановлено, що позивачем здійснюється підміна трудових договорів, укладеними цивільно-правовими договорами, оскільки в останніх зазначено про процес робіт, які мають постійний характер виконання.
Таким чином, враховуючи специфіку виконаних робіт працівниками, які працювали по цивільно-правовим договорам, ФОП ОСОБА_1 фактично було допущено двох працівників, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом, без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що свідчить про порушення позивачем вимог ч.3 ст.24 КЗпП України.
Пунктом 2 ч.5 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
В даному випадку, позивач застосовував працю двох фізичних осіб без належного оформлення трудових відносин та вчинив дії, спрямовані на приховування трудових відносин, шляхом укладення договорів цивільно-правового характеру.
Абзацом 2 ч.2 ст.265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає правомірною постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу № ДН1 197/1406/НП/СПТД-ФС/559 від 18.09.2018 року, та такою, що не підлягає скасуванню.
Щодо постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області №ДН1 197/1406/АВ/ТД-ФС/560 від 18.09.2018 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295), цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.
Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів тощо.
Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.
Повноваження, права та обов`язки державних інспекторів з питань праці Держпраці та її територіальних органів визначені, крім загальних законів, Кодексом України про адміністративні правопорушення також конвенціями Міжнародної організації праці (далі - МОП), ратифікованих законами України, зокрема, «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві» від 08.09.2004 № 1986-IV.
Пунктом 1 статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці від 11.07.1947 року № 81 «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», ратифікованої Законом України від 08.09.2004 року № 1985-IV (далі - Конвенція МОП) встановлено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:
а) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;
б) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції.
Відповідно до п. 6 Порядку № 295 під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.
Відповідно до п. 11. Порядку № 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.
Відповідно до п. 16 Порядку 295 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.
Відповідно до п. 12 Порядку № 295 вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують факт офіційного працевлаштування вищезазначених працівників та враховуючи те, що позивачем не надано до суду жодних доказів перебування у черговій відпустці в період здійснення інспекційного відвідування, та не зазначено інших причин, які перешкоджали йому надати всі необхідні документи відповідно чинного законодавства та на вимогу відповідача.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем було допущено свідоме створення перешкод у проведенні інспектором праці позапланової перевірки ФОП шляхом відсутності суб`єкта відвідування або уповноваженої ним осіб за місцем знаходження (адресою, зазначеною в ЄДР) та ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів.
Відповідно до вимог частини першої статті 259 КЗпП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 5 пункту 6 Положення № 96 Держпраця для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Абзацом 7 ч.2 ст.265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає постанову про накладення штрафу № ДН1 197/1406/НП/СПТД-ФС/559 від 18.09.2018 року винесеною Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України та такою, що не підлягає скасуванню.
Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи, що відповідачем доведено правомірність своїх дій та прийнятих рішень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Згідно ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72-77, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна