Справа № 380/7083/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року справа №380/7083/20

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Олійник Л.В.,

за участі:

представника позивача - Кожана А.В., згідно договору,

представника відповідача - Кухар Н.М., згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень - рішень, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області, відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.03.2020 №;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.03.2020 №;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.03.2020 №.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначила, що не погоджується з висновками перевірки, на підставі яких було винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення. Наголосила, уклала з ПАТ "ВіЕс Банк" два кредитні договори. В подальшому, між нею та ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" 17.03.2015 було укладено договори про погашення заборгованості за вказаними вище кредитними договорами. Позивач повідомляла відповідача про те, що анулювання боргу було здійснювалося через те, що прощена сума є різницею між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року. Зазначила, що відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (далі - ПК України), не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Однак, податковим органом не було враховано вказані обставини та прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. У зв`язку з цим, позивач вважає такі податкові повідомлення - рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Враховуючи наведене, просила суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 04.09.2020 позовну заяву було залишено без руху.

23.09.2020 позивач подала заяву про усунення недоліків позовної заяви (вх. №47462).

Ухвалою судді від 23.09.2020 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

16.10.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. №53287).

09.12.2020 представник позивача подав письмові пояснення (вх. №66367).

Ухвалою судді від 13.01.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

01.03.2021 представник позивача подав додаткові письмові пояснення (вх. №13333), згідно яких при вирішенні справи визначальним є встановлення складових суми прощеного кредитором боргу, оскільки така може включати як основну суму кредиту, так і відсотки за користування ним. Водночас, в разі, якщо складові загальної суми боргу за кредитними зобов`язаннями не будуть визначені, і податковим органом буде прийнято податкове повідомлення-рішення про нарахування податку з доходів фізичних осіб, виходячи з загальної суми, це буде суперечити п.п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Наголосила, що кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Таким чином, боржник самостійно сплачує податок з таких доходів відображає їх у річній податковій декларації. Водночас, перевіркою було встановлено, що позивач за 2015 рік отримала дохід від ТзОВ "Фінансова компанія" у вигляді прощеного (анульованого) боргу на загальну суму 1069390,43 грн., однак не подала за 2015 податкової декларації про майновий стан і доходи, відповідно не сплатила податку на доходи фізичних осіб і військового збору від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2015 рік. Щодо доводів позивача про необхідність застосування при вирішенні вказаного спору п.8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, відповідач зазначив, що необхідною умовою для застосування вказаних норм є зміна валюти зобов`язання за кредитними договорами. Оскільки зміна валюти за кредитними договорами не було, відсутні підстави для застосування до даних правовідносин п.8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України. У зв`язку з цим, представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та просила суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ "ВіЕс Банк" було укладено кредитний договір №KF48088, згідно з яким ОСОБА_1 було отримано кредит в розмірі 78000,00 доларів США з кінцевим строком його погашення не пізніше 27.03.2030 року.

Крім того, 09.11.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ "ВіЕс Банк" було укладено кредитний договір №KF33893, згідно з яким ОСОБА_1 було отримано кредит в розмірі 60000,00 доларів США з кінцевим строком його погашення не пізніше 09.11.2024 року.

В подальшому, ПАТ "ВіЕс Банк" було відступлено право вимоги за вищевказаними кредитними договорами ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" на підставі договорів від 31.03.2014, про що повідомлено позивачку листами від 17.03.2015 № 10-3/5355 та № 10-3/5354.

Далі, між ОСОБА_1 та ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" 17.03.2015 було укладено договори про погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами.

Так, згідно одного договору, ОСОБА_1 (позивальник) бере на себе зобов`язання здійснити погашення боргу за кредитним договором від 27.03.2008 №KF48088 не пізніше 18.03.2015 в сумі 80500,00 грн., а ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (кредитор) бере на себе зобов`язання звільнити позичальника від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору.

Аналогічно, по другому договору, ОСОБА_1 (позивальник) бере на себе зобов`язання здійснити погашення боргу за кредитним договором від 09.11.2014 №KF33893 не пізніше 18.03.2015 в сумі 34500,00 грн., а ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (кредитор) бере на себе зобов`язання звільнити позичальника від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору.

Зазначені кошти було сплачено позивачкою 17.03.2015.

Таким чином, зобов`язання за такими договорами було виконано ОСОБА_1 в повному обсязі.

24.07.2019 року на адресу позивача було скеровано запит ГУ ДПС у Львівській області про надання документальних підтверджень та пояснень щодо отриманого доходу у 2015 році в розмірі 1069390, 43 грн. внаслідок анулювання боргу ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" згідно з підпунктом "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності та в зв`язку з неподанням податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

З позовної заяви та долучених до неї документів видно, що 13.08.2019 позивач надала відповідь, у якій зазначила, що анулювання боргу здійснювалося через те, що прощена сума є різницею між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.

У період з 10.02.2020 по 14.02.2020 головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно - перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС у Львівській області Штибелем А.В. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами проведення вказаної перевірки складено акт № 267/33.6/ НОМЕР_1 від 21.02.2020.

Проведеною перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015: абз. "д" підп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.167.1 ст. 167 ПК України; пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст.179 ПК України; пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.5, пп. 1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, пп. 168.1.1., пп. 168.1.2 п. 168 Закону України "Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи".

На підставі вказаних висновків ГУ ДПС у Львівській області винесло податкові повідомлення-рішення:

- від 18.03.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, на суму 266586,36 грн.;

- від 18.03.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 20051,08 грн.;

- від 18.03.2020 №, яким нараховано суму штрафних санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, на суму 170,00 грн.

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Львівській області, позивач звернулася з цим позовом до суду.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 163.1.1 та 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ПК України) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абз. 2 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до п. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" від 09.04.2015 року № 321-VIII, який набрав чинності 07.05.2015 року, редакція п.п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Чого не можна сказати про суми процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду подібної справи, зокрема, у постанові від 10.05.2018 року у справі № 802/142/17-а, у постанові від 21.11.2018 року по справі № 813/279/16, у постанові від 22.05.2019 року по справі № 821/3224/15-а.

Як видно із письмової відповіді від 06.05.2019 №06/5 за запит №21045/10/13.5-16 від 16.04.2019 про надання інформації та її документального підтвердження, що наявна в матеріалах справи (а.с. 61, том 1), реєстри боржників не містять інформації щодо складових боргу.

Водночас, із вказаного повідомлення вбачається, що ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" прийняла рішення щодо прощення боргу, про що 23.03.2015 листом за вих. №4779 повідомлено ОСОБА_1 про звільнення від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору №KF48088 від 27.03.2008 року в сумі 840768,96 грн., а 23.03.2015 листом за вих. №4780 ОСОБА_1 було повідомлено про звільнення від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору №KF33839 від 09.11.2004 року в сумі 227621,47 грн.

Отже, зі змісту вказаної письмової відповіді від 06.05.2019 №06/5 вбачається, що позивача було звільнено від обов`язку погашення залишку заборгованості за кредитними договорами в цілому, а не звільнено від погашення основної суми боргу.

Суд зазначає, що розмежування основної суми боргу та суми процентів за кредитними договорами відсутні як у договорах від 31.03.2014 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, так і у договорах від 17.03.2015 про погашення заборгованості за кредитними договорами.

Виходячи з наведеного, у позивача не виник обов`язок щодо сплати податку на доходи фізичних осіб відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, відтак, у контролюючого органу також були відсутні правові підстави для нарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору та штрафних санкцій за неподання декларації про майновий стан та доходи.

Водночас, не заслуговують на увагу твердження представника позивача про зміну валюти кредитних договорів, оскільки такий факт не підтверджується жодним з документів, наявних в матеріалах справи.

Положення розділів 2 договорів про погашення заборгованості від 17.03.2015, які позивач трактує як зміну валюти за кредитними договорами, є нічим іншим, як еквівалентом суми кредиту, зазначеним у гривнях по курсу НБУ.

Більше того, з додатків № 2 до договорів від 31.03.2014 про відступлення права вимоги чітко видно, що валютою договорів є долар США (а.с. 62 т. 1).

Таким чином, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, що має наслідком визнання податкових повідомлень - рішень протиправними та їх скасування.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Vastberga Taxi Aktiebolag and Vulic проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідач не надав належних доказів на підтвердження обґрунтованості винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень. Водночас, доводи представника позивача, зазначені у позовній заяві та інших заявах по суті справи є обґрунтованими та підтвердженим матеріалами справи.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку позовні вимоги задовольнити повністю.

Щодо судового збору, то оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позову, за правилами, визначеними ст. 139 КАС України, судові витрати позивача у вигляді судового збору компенсуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 72-77, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 295 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 18.03.2020 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 18.03.2020 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області 18.03.2020 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (, місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) гривень 07 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15.03.2021

Суддя Потабенко В.А.