Справа № 260/109/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2021 року м. Ужгород№ 260/109/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), де третя особа без самостійних вимог - Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Ужгородського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), де третя особа без самостійних вимог - Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович про визнання протиправною та скасування постанови від 21.10.2019 року про стягнення виконавчого збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 712/12632/12, оскільки кошти боржником було сплачено добровільно у межах виконання судового рішення від 16.08.2016 № 712/12632/12, а не у рамках виконавчого провадження. Таким чином, позивач наголошував, що у заступника начальника відділу ДВС були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, а тому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що чинним законодавством не передбачено скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у випадку сплати боржником основної винагороди приватного виконавця, а тому відсутні підстави для скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору (а.с. 31-32).

Третя особа надіслала до суду пояснення на позов згідно якого просив задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі (а.с. 33).

Учасники справи надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, за наявними матеріалами, відтак суд приходить висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Ужгородським міськрайонним судом 26.10.2012 року ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» (позивач) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення на корить позивача 1323520 грн. не повернутого кредиту, несплачених відсотків та пені в сумі 17957 грн.

В подальшому, зокрема 16.08.2016 року, рішенням Колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області, вище вказане рішення Ужгородського міськрайонного суду 26.10.2012 року було змінено, а саме викладено резолютивну частину такого в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" суму в розмірі 1323520,44 грн. неповернутого кредиту і несплачених відсотків та пеню у сумі 17957,37 грн. та 3219 грн. судового збору (а.с. 18-19).

На підставі рішення Колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 16.08.2016 року - 21.06.2017 року було видано новий виконавчий лист за №712/12632/2012 (а.с. 34), який Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» був поданий на виконання до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби.

30.12.2020 року позивач отримала супровідний лист від Ужгородського міського ДВС за №114002 від 29.12.2020 року, до якого було додано постанову про постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по ВП №54371275 від 21.10.2019 р., постанову про стягнення виконавчого збору по ВП №54371275 та постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2019 по ВП №60383596.

Як встановлено судом в ході розгляду справи по суті та підтверджується матеріалами справи, позивач на час звернення до суду з даною позовною заявою в добровільному порядку сплатила усі боргові зобов`язання по виконанню рішення суду за №712/12632/2012 (а.с. 11-13), а також 21.12.2020 року нею було сплачено суму виконавчого збору (основної винагороди) у розмірі 10% від суми, що підлягала до стягнення на розрахунковий рахунок приватного виконавця Лукеча О.В. (а.с. 13, зворотній бік)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до вище вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Таким чином, виконавчий збір стягується при відкритті виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

З системного аналізу зазначених правових норм вбачається, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Отже, виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.

Таким чином, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Однак, як встановлено судом в ході розгляду справи по суті, позивачем було добровільно сплачено кошти у межах виконання судового рішення від 16.08.2016 № 712/12632/12, яке перебувало на виконанні у приватного виконавця Лукеча О.В., а не у рамках виконавчого провадження, що знаходилося у провадженні Ужгородського МВ ДВС.

Так, державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника (позивача) на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 712/12632/12.

Таким чином, за відсутності фактичного стягнення з боржника будь-яких сум за виконавчим документом, у державного виконавця були відсутні законні підстави для стягнення виконавчого збору у розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору від 21.10.2019 за № 54371275, а тому така постанова не відповідає вимогам ч. 2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчий збір за своєю правовою природою є збором, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа та розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми.

Для стягнення виконавчого збору необхідна наявність двох умов, а саме здійснення державним виконавцем дій направлених на примусове виконання рішення і фактичне стягнення заборгованості.

Оскільки виконавчий збір стягується у розмірі 10% суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, натомість доказів стягнення відповідачем з боржника (позивача) на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 712/12632/12 матеріали справи не містять, відтак виконавчий збір, у розмірі 10% від суми заборгованості, визначений відповідачем неправомірно.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, від 19.09.2018 р. по справі № 804/8289/16, від 29.03.2018 р. по справі №8/39.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, відповідач приймаючи оскаржувану постанову не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

З огляду на вище викладене суд приходить висновку, що оскаржувана постанова від 21.10.2019 року за № 54371275 про стягнення виконавчого збору з позивача підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), де третя особа без самостійних вимог - Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Ужгородського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Венжеги М.Р. від 21.10.2019 року за №54371275 про стягнення виконавчого збору.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

СуддяМ.М. Луцович