Справа № 761/13140/20
Суддя: Кузнєцов Д. В.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі: судді Кузнєцова Д.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора батальйону патрульної поліції УПП в Київській області Журавля Віталія Сергійовича, Управління патрульної поліції в Київській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №2410482 від 19.04.2020 року, а також закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. За змістом позову, 19.04.2020 року близько 10 год. 50 хв. позивач керував транспортним засобом BMW 530І по автомобільному шляху М06 «Київ-Чоп» та був зупинений працівниками поліції за нібито порушення п. 12.6 ґ) ПДР - порушення швидкісного режиму іншими транспортними засобами на автодорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, - не більше 110 км/год., а позивач рухався 138 км/год. ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки розгляд справи фактично не проводився, обставини справи не з`ясовувалися, справа про адміністративне правопорушення повністю та об`єктивно не розглядалася, а безпосередньо сама постанова була винесена інспектором, який не був присутній при розгляді справи. Крім того позивачу не роз`яснялись його права, не надано можливості ознайомитися з матеріалами справи, надати пояснення, а також скористуватися допомогою адвоката. За словами ОСОБА_1 , єдиним доказом вчинення адміністративного правопорушення є вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний TruCam, однак позивач вважає цей доказ недопустимим, оскільки тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», що був зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362, а сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-МІ/1-2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним із 02.11.2015 року. Позивач звертає увагу у позові, що вимірювання швидкості руху автомобіля було проведено за допомогою не сертифікованого технічного засобу, отже таке вимірювання не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, у постанові вказано, що вона складена на 39 км автошляху М06 «Київ-Чоп», хоча, за словами позивача, він був зупинений на 33 км М06 «Київ-Чоп». Також в описовій частині постанови вказано, що транспортним засобом керував ОСОБА_1 , натомість прізвище позивача « ОСОБА_1 ».

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Пономаренко Н.В. від 10.06.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 05.08.2020 року справу за позовом ОСОБА_1 , до Інспектора батальйону патрульної поліції УПП в Київській області Журавля В.С., третя особа - Управління патрульної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення передано на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 16.11.2020 року адміністративний позов прийнято до свого провадження, розгляд якого вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від представника відповідача та Управління патрульної поліції в Київській області ДПП надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог відзиву зазначено, що підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 276 КУпАП здійснена інспектором за місцем його перебування та під час виконання ним посадових обов`язків, який був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення. Винесення оскаржуваної постанови в порядку скороченого провадження на місці вчинення правопорушення було здійснено відповідно та в межах чинного законодавства. На переконання представника, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Також представник відповідача та Управління патрульної поліції в Київській області ДПП зазначає, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу. Крім того, на підтвердження порушення позивачем ПДР та відповідно до ст. 251 КУпАП, ст. 77 КАС України до відзиву був доданий DVD-диск із записами портативного реєстратора АА 01866 та приладу TruCam ТС 000681, належним чином завірені фото з приладу TruCam ТС 000681 із зафіксованим фактом вчинення адміністративного правопорушення. На переконання представника, вказані позивачем можливі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Щодо твердження позивача, що йому не були роз`яснені права при винесенні оскаржуваної постанови, що позбавило його можливості у повному обсязі скористатися своїми правами, то зі змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач не надав жодних письмових зауважень до змісту постанови, не заявляв будь-яких клопотань. Також представник зазначив, що на зворотній стороні бланку постанови зазначаються права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тож позивач під час ознайомлення зі змістом та під час підписання вказаної постанови мав можливість додатково ознайомитися з такими. Отже за змістом відзиву, розглядаючи дану адміністративну справу, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, а також у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Суд, вивчивши й дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.04.2020 року інспектором 1 роти 1 батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області Журавель В.В. винесено постанову серії ЕАК №2410482 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Як вбачається зі змісту постанови серії ЕАК №2410482, 19.04.2020 року о 10 год. 56 хв. в с. Березівка М06 39 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW 530І, н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 138 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті с. Березівка, позначеним у д.з. 5.47 на 28 км/год., чим порушив п. 12.6. ґ) ПДР - порушення швидкісного режиму іншими транспортними засобами на автодорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п.12.6 «Ґ» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (ПДР), поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Згідно з переліком автомобільних доріг загального користування державного значення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №55 від 30.01.2019, автомобільна дорога з індексом М-06 (найменування Київ-Чоп) це міжнародна автомобільна дорога. Дана дорога з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, тому допустима максимальна швидкість руху на такій дорозі становить 110 км/год.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

В силу положень статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Відповідно до п.п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України « Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України « Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На підтвердження факту вчинення правопорушення відповідачем до суду першої інстанції надано диск з відеозаписом та фото, відзняті за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС000681, а також документи щодо сертифікації та технічного стану зазначеного приладу.

З дослідженого відеозапису та фото зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, швидкість з якою він рухався, максимально допустиму швидкість, місце вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні фотознімки, здійснені сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 №ТС000681, на яких зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 138 км/год.

Також судом при розгляді цієї справи враховано наявний в матеріалах справи відеозапис, на якому зафіксовано, що позивач в порушення п. 12.6.ґ керуючи транспортним засобом BMW 530І, н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 138 км/год., що в свою чергу підтверджує вину ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що використання приладу TruCAM є незаконним, оскільки TruCAM - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. TruCAM автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Так, судом встановлено, що лазерний вимірювач швидкості руху транспортних засобів TruCAM №ТС000681, що використовувався під час фіксації дій позивача, зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки, затверджений сертифікатом, повірений та в ньому правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування, що підтверджується сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки, виданого 29.08.2012 року, свідоцтвом про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16435 та експертним висновком № 04/02/03-3008 від 27.09.2018 року.

Наданий відеозапис надає можливість ідентифікувати автотранспортний засіб, з нього чітко вбачається марка автомобіля, державний номерний знак автомобіля позивача, фотознімок з приладу TruCAM фіксує швидкість руху автомобіля позивача 138 км/год., а також географічні координати місця вчинення правопорушення.

Суд враховує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/16435, виданого ДП "Укрметртестстандарт" та чинного до 30 вересня 2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС000681, є придатним до застосування.

За змістом згаданого вище свідоцтва, похибка приладу при вимірюванні швидкості в автоматичному режимі становить ±2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; ±1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Таким чином, суд вважає доведеним належними та достатніми доказами факт порушення позивачем вимог пункту п.12.6. ґ ПДР.

Щодо доводів позивача про недотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд враховує наступне.

Питання стосовно винесення постанов за порушення у сфері безпеки дорожнього руху за місцем вчинення чи на місці вчинення, було доповнено та деталізовано положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення шляхом внесення змін в липні 2015 року, у відповідності до яких перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, викладений в частині 1 статті 258 КУпАП, доповнено правопорушеннями, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції у відповідності до частині 1 статті 222 КУпАП.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Таким чином, постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення правопорушення, внаслідок чого провадження у справі про адміністративне правопорушення та притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у дещо скороченому порядку.

Доводи позивача, що при розгляді стосовно нього справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції не надано можливості скористатися послугами адвоката, чим порушено право на захист, не можуть бути підставою для скасування вказаної вище законної та обґрунтованої постанови, оскільки порушення суб`єктом владних повноважень окремих вимог процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення може бути підставою для скасування рішення, прийнятого за результатами такого розгляду, та звільнення особи порушника від відповідальності за умови, що такі порушення вплинули або об`єктивно могли вплинути на правомірність прийняття вказаного рішення.

Щодо невірно зазначеного в оспорюваній постанові місця розгляду справи (місця скоєння адміністративного правопорушення) та прізвища позивача суд, згідно з вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № №826/11623/16, за яким вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваного рішення не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог законодавства.

З огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що інспектор під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та складанні оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, нормами КУпАП, у зв`язку з чим у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення слід відмовити.

Інші доводи позовної заяви наведеного вище висновку суду не спростовують та на кінцевий результат розгляду справи судом не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 122, 222, 245, 251, 258, 279, 280, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 72-77, 242-246, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Богунський районний суд міста Житомира до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного рішення суду - 15.03.2021

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач-1: Інспектор взводу №1 роти №1 батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області ДПП Журавель Віталій Сергійович (адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лобановського, 32-А).

Відповідач-2: Управління патрульної поліції в Київській області ДПП (адреса: м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 19)

Суддя