Справа № 821/2138/15-а
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 р.м. ХерсонСправа № 821/2138/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Абрамовій К.В.,

за участю

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Беженар Є.В.

представника відповідачів - Хамідової Е.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Херсонської області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Генеральної прокуратури України, правонаступником якого є Офісу Генерального прокурора (надалі - відповідач), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 04.03.2020 року, заяви про уточнення позовних вимог від 24.04.2020 р. та заяви про збільшення розміру позовних вимог від 01.06.2020 р. просить суд:

- визнати протиправними дії посадових осіб Генеральної прокуратури (на даний час Офіс Генерального прокурора) щодо видання наказу № 21дк від 02.06.2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності";

- скасувати наказ Генеральної прокуратури України № 21дк від 02.06.2015 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади та позбавлення класного чину "радник юстиції";

- поновити ОСОБА_1 у класному чині "радник юстиції" та на посаді адміністративній посаді - керівник Генічеської місцевої прокуратури або на рівнозначній адміністративній посаді;

- стягнути з Прокуратури Херсонської області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 02.06.2015 по дату винесення судового рішення 353 976,32 грн. з вирахуванням розміру обов`язкових платежів, обчислену відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", з урахуванням її коригування на коефіцієнт підвищення, передбаченого пунктом 10 вказаного Порядку.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1998 року проходив службу в органах прокуратури України. Наказом Генеральної прокуратури України від 02.06.2015 р. № 21дк "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" ОСОБА_1 звільнено із посади прокурора Генічеського району Херсонської області з позбавленням класного чину "радник юстиції" за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, який вважає незаконним, оскільки винесено без урахування вимог ст. 48 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст.8, 9, 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України та без доведення вини у начебто скоєному позивачем дисциплінарного проступку. Крім того, протиправність оскаржуваного наказу полягає у тому, будь-яка підозра у вчиненні кримінального правопорушення носить імовірний характер, доки вина особи не буде встановлена обвинувальним Вироком, який набрав законної сили, тобто презумпція невинуватості має бути спростована, натомість відповідачем порушено ст. 62 Конституції України та презумпції невинуватості. Так, на думку позивача, до закінчення досудового розслідування та винесення обвинувального Вироку, не було законних підстав для видання наказу Генеральної прокуратури України від 02.06.2015 р. № 21дк та звільнення з органів прокуратури України, оскільки ОСОБА_1 вже був відсторонений від посади. Крім того, в оскаржуваному наказі, в порушення п.9.2.4 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 15.01.2013 р. № 3, застосоване поняття, яке не визначено чинним законодавством та позивача безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів прокуратури України за дії, які законодавством не визначаються як правопорушення. Зазначає, що відповідачем протиправно застосовано найтяжчий вид дисциплінарного стягнення - звільнення з позбавленням класного чину, оскільки вина у вчиненні дисциплінарного проступку не доведена, не обґрунтована належними та допустимими доказами, дисциплінарне стягнення, яке застосовано до позивача не відповідає ступеню вини та тяжкості скоєного проступку, а оскаржуваний наказ містить лише посилання на те, що ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Позивач та його представник в судому засіданні підтримали вказані позовні вимоги та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

16.03.2020 р., 27.03.2020 р., 01.04.2020 р. та 19.05.2020 р. від Офісу Генерального прокурора надійшли відзиви на позовну заяву, за змістом яких заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що ОСОБА_1 04.02.2011 р. прийняв Присягу працівника прокуратури. Відповідно до розпорядження в.о. прокурора Херсонської області від 25.05.2015 р. № 83 прокуратурою області проведено службове розслідування за фактом отримання ОСОБА_1 неправомірної вигоди. За результатами службового розслідування в діях ОСОБА_1 встановлено порушення вимог Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, яке полягало в тому, що позивач вступив в поза процесуальні стосунки з ОСОБА_2 та отримав неправомірну вигоду. З урахуванням викладених у ньому пропозицій в.о. прокурора Херсонської області 02.06.2015 р. направив до Генеральної прокуратури України подання №12/1/11-1347 вих-15 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Генічеського району Херсонської області та позбавлення його класного чину. З урахуванням результатів службового розслідування, набутий вказаною подією негативний суспільний резонанс та завданої шкоди авторитету органів прокуратури, наказом в.о. Генерального прокурора України від 02.06.2015 р. № 21 дк за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, позивача звільнено з посади прокурора Генічеського району Херсонської області з позбавленням класного чину "радник юстиції". З наказом позивач ознайомився та його копію отримав 03.06.2015 р. Зауважує, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності хоч і прийнято на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, однак ґрунтується на самостійних правових підставах, встановлених службовим розслідуванням у межах дисциплінарного провадження. Крім того, звільнення позивача відбулось у порядку дисциплінарного стягнення на підставі Закону та Статуту, а отже жодним чином не залежить від відсторонення позивача від посади у порядку кримінального судочинства. Вказує, що заробітна плата позивачу нараховувалась і виплачувалась прокуратурою Херсонської області, а тому Офіс Генерального прокурора не є належним відповідачем за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні підтримала вказані заперечення та просила суд відмовити у задоволені позову.

15.06.2020 р. від прокуратури Херсонської області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вказує, що дії посадових осіб Генеральної прокуратури України щодо звільнення позивача з посади прокурора Генічеського району протиправними не визнано, відповідний наказ не скасовано та позивача на посаді не поновлено, а тому відсутні підстави для стягнення з прокуратури області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні підтримала вказані заперечення та просила суд відмовити у задоволені позову.

III. Процесуальні дії у справі

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду Херсонського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року справа № 821/2138/15-а передана на розгляд головуючої судді Дубровній В.А.

Ухвалою суду від 15.02.2020 року продовжено розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 12.03.2020 р.

В судовому засіданні 12.03.2020 року судом без виходу до нарадчої кімнати шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання відповідно до ст. 52 КАС України здійснено заміну відповідача "Генеральна прокуратура України" на його правонаступника "Офіс Генерального прокурора".

Крім того, ухвалою суду від 12.03.2020 року задоволено заяву позивача про збільшення позовних вимог, вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 31.03.2020 р.

Ухвалою суду від 31.03.2020 р. продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання до 28.04.2020 р. у зв`язку з карантином.

Ухвалою суду від 28.04.2020 р. відкладено підготовче засідання на 19 травня 2020 р. у зв`язку з карантином.

19.05.2020 р. судом без виходу до нарадчої кімнати шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання оголошено перерву у підготовчому засіданні до 02.06.2020 р. у зв`язку з наданням позивачу строку для надання заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.06.2020 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом, у задоволенні клопотання Офісу Генерального прокурора про залишення позову без розгляду відмовлено, задоволено заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, залучено до участі у справі Прокуратуру Херсонської області в якості співвідповідача (далі - відповідач 2).

02.06.2020 р. судом без виходу до нарадчої кімнати шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання оголошено перерву у підготовчому засіданні до 30.06.2020 р.

Ухвалою суду від 30.06.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 28.07.2020 р.

28.07.2020 р. судом без виходу до нарадчої кімнати шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання задоволено клопотання позивача про відкладення судового засідання до 13.08.2020 р.

Ухвалою від 13.08.2020 р. зупинено провадження в адміністративній справі на час перебування представника Прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 у відпустці згідно наказу Прокуратури Херсонської області від 28.07.2020 року № 379 к.

29.01.2021 р. судом без виходу до нарадчої кімнати шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання поновлено провадження у справі.

Судове засідання, призначене на 09.12.2020 р., не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Дубровної В.А., наступне судове засідання призначено на 29.01.2021 р. о 10:00 год.

В судовому засіданні 01.02.2021 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 з 1998 року проходив службу в органах прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України від 28.09.2007 р. № 730к ОСОБА_1 присвоєно класний чин - радник юстиції.

04.02.2011 р. позивач прийняв Присягу працівника прокуратури, а 29.12.2012 р. ознайомлений з положеннями Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, схваленого Всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 28.11.2012, затвердженого наказом Генерального прокурора України 28.11.2012 №123,

Наказом Генерального прокурора України від 11.12.2014 р. № 1675-к ОСОБА_1 призначено прокурором Генічеського району Херсонської області.

Розпорядженням виконуючого обов`язки прокурора Херсонської області від 25.05.2015 р. № 83 призначено проведення службового розслідування за фактом отримання 23.05.2015 р. прокурором Генічеського району Херсонської області ОСОБА_1 неправомірної винагороди.

За результатами службового розслідування затверджено Висновок від 02.06.2015 р., відповідно до якого встановлено факт протиправних дій ОСОБА_1 , порушення ним Присяги працівника прокуратури України, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури. Зазначено, що ОСОБА_1 вчинено проступок, що порочить працівника прокуратури, рекомендовано виконуючому обов`язки прокурора Херсонської області направити подання Генеральному прокурору України про його звільнення з займаної посади та органів прокуратури з позбавленням класного чину "радник юстиції".

Наказом Генеральної прокуратури України від 02.06.2015 р. № 21дк "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" керуючись пунктами 2 та 6 частини 2 статті 46-2 Закону України " Про прокуратуру", частиною 1 ст. 8, п.6 ст. 9, ст. ст. 10, 11 Дисціплінарного статуту прокуратури України та п. 10 Положення про класні чинні працівників прокуратури України ОСОБА_1 звільнено із займаної посади прокурора Генічеського району Херсонської області з позбавленням класного чину "радник юстиції" за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся з позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На момент виникнення спірних правовідносин червень 2015 року, засади діяльності прокуратури в Україні, вимоги до прокурорів, підстави для їх звільнення, визначались Законом України "Про прокуратуру України" від 05.11.1991 р. № 1789-XII ( далі - Закон № 1789-XII ) та Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII ( далі - Закон № 1697-VII).

Відповідно до пункту 1 Розділу XII "Прикінцеві положення" Закону № 1697-VII цей Закон мав набрати чинності з через шість місяців з дня його опублікування, тобто 25.10.2014 р. в газеті "Голос України".

Однак, Законом України "Про внесення зміни до Закону України "Про прокуратуру" щодо відтермінування набрання чинності" від 21.04.2015 № 335-VIII, який набрав чинності 25.04.2015, до пункту 1 Розділу XII "Прикінцеві положення" Закону №1697-VII внесено зміни, якими передбачено набрання чинності цим Законом з 15 липня 2015 року.

Враховуючи, що оскаржуваний наказ Генерального Прокуратури України № 21дк від 02.06.2015 року видано до набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України "Про прокуратуру України" від 05.11.1991 № 1789-XII, яким, серед іншого, передбачалось

- прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості. Особи, які не мають досвіду практичної роботи за спеціальністю, проходять в органах прокуратури стажування строком до одного року. Порядок стажування визначається Генеральним прокурором України. Особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратур, слідчих прокуратури, приймають "Присягу працівника прокуратури" такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я, по батькові) вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. Усвідомлюю, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури". ( частина друга статті 46 Закону);

- прокурор і слідчий підписують текст прийнятої Присяги, яка додається до особової справи. Про прийняття Присяги вноситься запис у трудову книжку. Процедура прийняття Присяги визначається Генеральним прокурором України. ( частина третя статті 46 Закону);

- прокурори можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю. Військовослужбовці військових прокуратур можуть бути звільнені з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження. ( частина перша статті 46-2 Закону);

- прокурори підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у випадках: порушення "Присяги працівника прокуратури" чи відмови від її прийняття; притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України. ( пункти 2, 6 частини 2 статті 46-2 Закону).

Постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 р. № 1796-ХІІ затверджено Дисциплінарний статут прокуратури України (далі - Статут), який в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачав, зокрема,

- працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов`язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя. Будь-які порушення прокурорсько - слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства. ( стаття 2 Статуту);

- дисциплінарні стягнення до прокурорсько - слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури. ( стаття 8 Статуту);

- дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину. ( стаття 9 Статуту);

- Генеральний прокурор України має право застосовувати дисциплінарні стягнення, зазначені у статті 9 цього Статуту, в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті. ( частина перша статті 10 Статуту);

- дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з`ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку. ( частина перша статті 11 Статуту);

- прокурор або слідчий, якому повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину у сфері службової та професійної діяльності, пов`язаної з заданням публічних послуг, та/або пов`язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом. (частина третя статті 12 Статуту);

- у разі вчинення працівником діяння, не сумісного з перебуванням на роботі в органах прокуратури, його звільнення проводиться незалежно від часу вчинення проступку. (частина п`ята статті 12 Статуту);

- про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ прокурора, який оголошується працівнику під розписку. Копія наказу додається до особової справи. З наказом можуть бути ознайомлені працівники відповідної прокуратури. Накази Генерального прокурора України, в необхідних випадках, доводяться до відома особового складу органів прокуратури України. ( стаття 13 Статуту);

- наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності може бути оскаржено працівником Генеральному прокурору України в місячний строк з дня ознайомлення з наказом (ст.14 Статуту).

Відповідно до п. 10 Положення про класні чини працівників органів прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991, працівники органів прокуратури, яким присвоєно класні чини, перебувають у них довічно. Позбавлення класного чину може мати місце при звільненні працівника з органів прокуратури за проступки, що порочать його.

VI. Оцінка суду

Аналіз наведених правових норм дають підстави для висновку, що правова оцінка правильності рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності зводить до вирішення питання, чи прийняте таке рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника, якого притягнули до дисциплінарної відповідальності, є встановлені законом підстави для застосування певного виду дисциплінарного стягнення та чи співрозмірне накладене стягнення фактично вчиненому діянню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, оскаржуваний наказ з Генеральної прокуратури України № 21дк від 02.06.2015 року обґрунтований тим, що Генеральною прокуратурою України у ході досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України) викрито прокурора Генічеського району Херсонської області ОСОБА_1 , який вступив у позапроцесуальні стосунки із захисником підозрюваного у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 289 КК України та одержав неправомірну вигоду у розмірі 3 тисячі доларів США за передачу кримінального провадження за підслідністю до іншого органу досудового розслідування та сприяння у поверненні вилученого автомобіля. ОСОБА_1 23.05.2015 затримано в порядку ст. 208 КПК України, йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Під час слідчих дій у нього вилучено грошові кошти.

Також в оскаржувані наказі Генеральної прокуратури України № 21дк від 02.06.2015 року зазначено, що вказана подія набула негативного суспільного резонансу та завдала шкоди авторитету органів прокуратури України. Своїми діями ОСОБА_1 порушив Присягу працівника прокуратури, вимоги Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, тобто скоїв проступок, який порочить його як працівника прокуратури і є несумісним з подальшим перебуванням в органах прокуратури.

Отже, у даному випадку дисциплінарне стягнення було накладено на позивача саме за порушення вимог Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

При цьому, з метою з`ясування фактів порушень вимог Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх та шкодять авторитету органів прокуратури за розпорядженням в.о. прокурора Херсонської області від 25.05.2015 № 83 було проведено службове розслідування за фактом вчинення корупційного правопорушення прокурором ОСОБА_1 , а саме отримання неправомірної вигоди.

Як вбачається з висновку про результати службового розслідування за фактом отримання неправомірної вигоди прокурором Генічевського району Херсонської області ОСОБА_1 , складеного 02.06.2015 р. та затверджений в.о. прокурора Херсонської області, у ході службового розслідування було опитано працівників прокуратури, адвоката підозрюваних, які були обізнані та мали відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, одержано від них письмові пояснення, а також документи, що стосувались службового розслідування, зібрано, отримано та вивчено матеріали та копії процесуальних документів кримінального провадження, номенклатурних справ, службового листування, розгляду звернень, інші документи та матеріали, що стосувались службового розслідування.

Під час проведення службового розслідування було підтверджено, що позивач вступив у позаслужбові стосунки з адвокатом ОСОБА_2 з метою отримання незаконної вигоди від підозрюваних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000211. Генеральною прокуратурою України за вказаним фактом здійснюється досудове розслідування та позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

02.06.2015 р. позивача було ознайомлено із висновком службового розслідування, про що свідчить його підпис та власноруч написані вислови, що він категорично не згоден з висновком у зв`язку з його необґрунтованістю та незаконністю.

При цьому, суд зазначає, що протиправність дій посадових осіб прокуратури Херсонської області по складанню висновку службового розслідування від 02 червня 2015 року за фактом начебто отримання 23 травня 2015 року позивачем неправомірної вигоди від 02 червня 2015 року та висновку службового розслідування за фактом начебто отримання 23 травня 2015 року позивачем неправомірної вигоди від 02 червня 2015 року були предметом судового оскарження в адміністративній справі 821/2137/15-а за позовом ОСОБА_1 , до Прокуратури Херсонської області.

За результатами розгляду вказаної справи постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року, у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.10.2019 р. адміністративне провадження № К/9901/35582/18 постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 821/2137/15-а в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо скасування висновку службового розслідування за фактом начебто отримання 23 травня 2015 року ОСОБА_1 неправомірної вигоди від 02 червня 2015 року скасовано, а справу в цій частині закрито. В іншій частині постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 821/2137/15-а залишено без змін.

Вказані висновки Верховного Суду вмотивовані тим, що висновок службового розслідування не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків, спір щодо його оскарження не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позову про скасування висновку службового розслідування за фактом начебто отримання 23 травня 2015 року позивачем неправомірної вигоди від 02 червня 2015 року підлягають скасуванню із закриттям в цій частині провадження у справі. ( пункт 87 постанови).

При цьому, Верховний Суд у пунктах 58-61, 66 вказаної постанови висловив позицію " Дії посадових осіб щодо проведення службового розслідування та порядок оформлення результатів службового розслідування стосовно прокурорсько-слідчих працівників, метою якого є швидке, всебічне, повне та неупереджене з`ясування обставин, за яких скоєно ганебні вчинки, допущено неправомірне втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягання на їх життя, здоров`я та майно, виявлення причини і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження правопорушень серед особового складу, визначено Інструкцією № 104. Аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що судами попередніх інстанцій правильно встановлено дотримання відповідачем приписів Інструкції № 104 під час проведення службового розслідування з метою всебічного встановлення обставин події. Суди обґрунтовано дійшли висновку, що комплекс заходів, направлених на встановлення відповідачем наявності або відсутності в діях ОСОБА_1 проступку був проведений з метою з`ясування фактів порушень вимог Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх та шкодять авторитету органів прокуратури, а не тільки на підставі матеріалів кримінального провадження. Висновок службового розслідування, як результат проведеного розслідування містить посилання на здійснені відповідачем можливі заходи, направлені на встановлені порушення, а саме, опитування працівників прокуратури та інших осіб, які були обізнані щодо обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, одержання від них письмових пояснень, вивчення матеріалів та процесуальних документів кримінального провадження…. Аналізуючи встановлені обставини справи суди дійшли обґрунтованого висновку про правомірність дій посадових осіб прокуратури при складанні та затвердженні висновку службового розслідування та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині".

Частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, шо обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вказане, суд вважає, що Генеральною прокуратурою України перед прийняттям оскаржуваного наказу від 02.06.2015 № 21 дк було вчинено комплекс заходів, направлених на з`ясування обставин, які сприяли порушенню позивачем Присяги працівника прокуратури, Кодексу професіональної етики та поведінки працівників прокуратури, скоєнню проступку, які порочить його як працівника прокуратури. При цьому, у ході службового розслідування не допущено порушень прав позивача, оскільки, ним було реалізовано право на участь у проведенні розслідування, ознайомленні з його результатами та висловлення своєї думки, щодо встановлених обставин.

Крім того, суд зазначає, що в оскаржуваному наказі від 02.06.2015 № 21 дк Генеральна прокуратура України лише зазначила, що участь ОСОБА_1 в якості підозрюваного у кримінальному правопорушенні, що підриває авторитет прокуратури і компрометує звання працівника прокуратури, при цьому не вирішувала питання про обґрунтованість такої підозри в межах кримінального провадження, а перевірила відповідність поведінки позивача вимогам Закону "Про прокуратуру України" від 05.11.1991 р. № 1789-XII та Кодексу професійної етики.

Стосовно доводів позивача про безпідставність прийняття оскаржуваного наказу та, як наслідок, звільнення з посади до завершення досудового розслідування і набрання законної сили вироком у кримінальній справі, слід зазначити, що звільнення з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком є самостійною підставою, передбаченою пунктом 3 частини другої статті 46-2 Закону України "Про прокуратуру". Натомість, позивача звільнено з органів прокуратури у зв`язку з притягненням до відповідальності відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України саме за порушення Присяги працівника прокуратури, а не у зв`язку із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення.

На відміну від звільнення у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, звільнення органів прокуратури у зв`язку з накладенням стягнення в дисциплінарному порядку не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих дій, які водночас стали підставою як для службового розслідування, так і для кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясування складу дисциплінарного проступку в її діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

При цьому, адміністративний суд, на розгляді у якому перебуває справа про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, не являється органом, який встановлює наявність чи відсутність у діях позивача складу кримінального правопорушення. Даним повноваженням наділений лише суд, який розглядає справу про кримінальне правопорушення.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловленим в аналогічних правовідносинах у постанові від 12 грудня 2018 року справа № 826/2161/16, адміністративне провадження №К/9901/33793/18.

З огляду на зазначене, суд вважає помилковим основний довід позивача щодо протиправного його звільнення з органів прокуратури внаслідок застосування дисциплінарного стягнення, до постановлення остаточного судового рішення у кримінальному провадженні, розпочатому за тим самим фактом, що й дисциплінарне провадження.

Пунктом 10 "Положення про класні чини працівників органів прокуратури України", затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 №1795-XII працівники органів прокуратури, яким присвоєно класні чини, перебувають у них довічно. Позбавлення класного чину може мати місце при звільненні працівника з органів прокуратури за проступки, що порочать його. У разі грубих порушень службового обов`язку працівником прокуратури чи негідної поведінки його може бути понижено в чині.

Як зазначалось вище, "Присяга працівника прокуратури" (частина друга статті 46 Закону України "Про прокуратуру України" від 05.11.1991 №1789-XII) передбачає неухильне додержання Конституції, законів, сумлінне виконанням службових обов`язків, сприяння утвердженню верховенства права, законності та правопорядку, захист прав і свобод людини та громадянина, інтересів суспільства і держави, усвідомлення, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури.

Відповідно до частини другої статті 16 "Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури", схваленого Всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 28.11.2012, затвердженого наказом Генерального прокурора України 28.11.2012 №123, працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб (частина перша). Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс (частина третя).

Згідно зі Стандартами професійної відповідальності та основними правами і обов`язками прокурорів, прийнятими Міжнародною асоціацією прокурорів 23 квітня 1999 року, прокурори повинні: завжди підтримувати честь та гідність професії; поводитись професійно, відповідно до закону, правил та етики їхньої професії; у будь-який час дотримуватись найвищих норм чесності.

Відповідно до пункту 2.1 наказу Генерального прокурора України від 22 вересня 2014 року № 17гн "Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України" (втратив чинність згідно наказу Генерального прокурора України від 07 червня 2017 року № 167), до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, слід відносити кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Поряд з цим суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі "X. v. Austria" про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі "C. v. the United Kingdom" про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі "Ringvold v. Norway", заява № 34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

За такого правового врегулювання та обставин справи, суд вважає, що у Генеральної прокуратури України були наявні законні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення із займаної посади з позбавленням класного чину "радник юстиції" у зв`язку з порушенням Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, а тому відсутні підстави для визнання наказу № 21дк від 02.06.2015 року.

VII. Висновок суду

Відповідно до частини 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання оскаржуваного наказу Генеральної прокуратури України № 21дк від 02.06.2015 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади та позбавлення класного чину "радник юстиції" протиправним, що є наслідком для відмови у задоволенні інших вимог позивача як похідних, а тому позов не підлягає задоволенню.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

VIII. Розподіл судових витрат

Враховуючи, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору у справах про поновлення на роботі підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (місце знаходження 01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15, ) Херсонської обласної прокуратури (місце знаходження 73000, м. Херсон, вул. Михайлівська, буд. 33, ) про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12 березня 2021 р.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 106030000