Справа № 160/16728/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення,
15.12.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Вербківської сільської ради (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Вербківської сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області №13-ІІІІ від 12 листопада 2020 року про затвердження тимчасово виконуючого обов`язки старости с. Кочережки, с. Жолобок та с. Підлісне, які входять до Вербківської територіальної громади з адміністративним центром у с. Вербки.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у відповідності до рішення четвертої сесії сьомого скликання Вербківської сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 01 квітня 2016 року (№98-4ІІ) за результатами виборів старост Вербківської сільської територіальної громади від 27 березня 2016 року затверджено повноваження позивача, як старости сіл Кочережки, Жолобок та Підлісне, які увійшли до складу Вербківської сільської територіальної громади Павлоградського району. Розпорядженням Вербківського сільського голови №154в-К від 12 листопада 2020 року припинено повноваження позивача, як старости вказаних сіл з 12 листопада 2020 року та звільнено його на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України. Фактичною підставою звільнення стало рішення Вербківської сільської Ради від 11 листопада 2020 року №1-1ІІІ «Про початок повноважень депутатів Вербківської сільської Ради» та призначення нового тимчасово виконуючого обов`язки старости сіл ОСОБА_3 , Жолобок та Підлісне, які входять до Вербківської територіальної громади. Так, рішенням Вербківської сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області №13-ІІІІ від 12 листопада 2020 року затверджено ОСОБА_2 на посаду тимчасово виконуючого обов`язки старости с. Кочережки, с. Жолобок, с. Підлісне, які входять до складу Вербківської сільської територіальної громади з адміністративним центром у с. Вербки; заслухано складання присяги та вирішено вважати його таким, що вступив на посаду; присвоєно тимчасово виконуючому обов`язки старости с.Кочережки, с.Жолобок, с.Підлісне, які входять до складу Вербківської сільської територіальної громади з адміністративним центром у с. Вербки 13 ранг посадової особи в межах шостої категорії посад. Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне. 3гідно із рішенням Вербківської сільської Ради №21-1ІІІ від 26 листопада 2020 року «Про утворення старостинських округів на території Вербківської сільської територіальної громади», зокрема, утворено, Кочережківський старостинський округ з центром в селі Кочережки, до складу якого входить село Кочережки, село Підлісне та село Жолобок. Тобто оскаржуване рішення про затвердження старости сіл Кочережки, Підлісне та ОСОБА_4 прийнято до утворення цього старостинського округу відповідно до рішення Ради від 26 листопада 2020 року. Фактично відповідач затвердив старосту до утворення об`єкту його повноважень, що також свідчить про протиправність рішення Вербківської сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області №13-ІІІІ від 12 листопада 2020 про затвердження тимчасово виконуючого обов`язки старости с.Кочережки, с.Жолобок та с.Підлісне. Крім того вказує, що законодавством про місцеве самоврядування та відповідним Положенням про старосту не передбачено затвердження радою тимчасово виконуючого обов`язки старости. Зокрема, ст. 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» регулює порядок затвердження, припинення повноважень, права та обов`язки старости, а не тимчасово виконуючого його обов`язки. Також зауважує, що сільська Рада в цьому випадку затвердила непередбачену законом посадову особу, у зв`язку із чим прийняте рішення в цій частині також підлягає скасуванню. Крім того зазначає, що наявна правова невизначеність взагалі унеможливлює практичну реалізацію повноважень сільської Ради, в тому числі і відповідача, які передбачені ч. 3 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування. У свою чергу законодавча неможливість утворення старостинського округу та затвердження Положення про старосту створює ситуацію, коли неможливо і затвердити старосту. Позивач вважає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення допущено і низку процедурних порушень Регламенту сільської Ради, зокрема, на сайті відповідача взагалі відсутні протоколи пленарних засідань сесії за 11 та 12 листопада 2020 року, не вказано кількість присутніх депутатів та інші обов`язкові умови проведених засідань. Звертає увагу на те, що перший протокол пленарного засідання на офіційному сайті Ради датований вже 26 листопада 2020 року і має №1. Так, неможливо встановити, в якому порядку, ким та яким чином прийнято оскаржуване рішення Вербківської сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області №13-ІІІІ від 12 листопада 2020 про затвердження тимчасово виконуючого обов`язки старости с.Кочережки, с.Жолобок та с.Підлісне, які входять до Вербківської територіальної громади з адміністративним центром у с.Вербки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано час позивачеві для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі й справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.
02.02.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року клопотання Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін залишено без задоволення.
17.02.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що оскаржуваним рішенням сільської Ради прямо та безпосередньо порушуються його права, оскільки на його підставі позивача звільнено з посади старости села, що надає право на звернення до суду із адміністративним позовом за їх захистом. Крім того, вказує, що розпорядженням Вербківського сільського голови №154в-К від 12 листопада 2020 року припинено повноваження позивача, як старости вказаних сіл з 12 листопада 2020 року, його звільнено на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України. Вказує, що фактичною підставою звільнення стало рішення Вербківської сільської Ради від 11 листопада 2020 року №1-1/VIII «Про початок повноважень депутатів Вербківської сільської Ради» та призначення нового тимчасово виконуючого обов`язки старости сіл ОСОБА_3 , Жолобок та Підлісне, які входять до Вербківської територіальної громади, яке і втілено оскаржуваним мною у адміністративному позову рішенням Вербківської сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області №13-ІІІІ від 12 листопада 2020 року про затвердження ОСОБА_2 на посаду тимчасово виконуючого обов`язки старости с.Кочережки, с.Жолобок, с.Підлісне, які входять до складу Вербківської сільської територіальної громади з адміністративним центром у с.Вербки. Позивач вважає, що оскаржуване ним рішення стало фактичною підставою для його звільнення з посади старости, що й свідчить про те, що воно прямо порушує його права та є підставою для звернення до суду із адміністративним позовом. Також зазначає, що він є жителем с.Кочережки Павлоградського району, що також свідчить про те, що призначення старости села за його місцем проживання стосується його прав та може бути підставою для звернення до суду із позовом про їх захист. Вказує на те, що з офіційного сайту відповідача встановлено, що Положення про старосту Вербківської сільської територіальної громади затверджено рішенням Вербківської сільської Ради від 26 листопада 2020 року за №22-1ІІІ. Таким чином, на момент винесення оскаржуваного рішення, 12 листопада 2020 року не було затверджено відповідного положення про старосту, яке регламентує його правовий статус, діяльність, права та обов`язки тощо. Також згідно із рішенням Вербківської сільської Ради №21-1ІІІ від 26 листопада 2020 року «Про утворення старостинських округів на території Вербківської сільської територіальної громади», зокрема, утворено Кочережківський старостинський округ з центром в селі Кочережки, до складу якого входить село Кочережки, село Підлісне та село Жолобок. Тобто оскаржуване позивачем рішення про затвердження старости сіл Кочережки, Підлісне та ОСОБА_4 прийнято до утворення цього старостинського округу відповідно до рішення Ради від 26 листопада 2020 року. Вказує, що у відзиві відповідач взагалі не звернув увагу на те, що законом не передбачено можливості призначити тимчасово виконуючого обов`язки старости села, а також ним не спростовані вказані у позовній заяві процедурні порушення при прийнятті рішення.
Третьою особою пояснень щодо позову або відзиву суду не надано.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Рішенням Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 01 квітня 2016 року №98-4/VІІ затверджено повноваження старости ОСОБА_1 в наступних селах Павлоградського району Дніпропетровської області, які увійшли до складу Вербківської сільської територіальної громади: село Кочережки, село Жолобок, село Підлісне.

Відповідно до розпорядження Вербківського сільського голови №154в-К від 12 листопада 2020 року відповідно до ст. ст. 42, 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 2, п. 4 розділу 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» від 16.04.2020 р. №562-ІХ, п. 5 ст. 41 Кодексу законів про працю України, рішення Вербківської сільської ради «Про початок повноважень депутатів Вербківської сільської ради» від 11.11.2020 року №1-1/VIII припинено повноваження старости с. Кочережки, с. Жолобок, с. Підлісне - ОСОБА_1 з 12 листопада 2020 року.

Рішенням Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області №13-І/VІІІ від 12 листопада 2020 року затверджено ОСОБА_2 на посаду тимчасово виконуючого обов`язки старости с. Кочережки, с. Жолобок, с. Підлісне, які входять до складу Вербківської сільської територіальної громади з адміністративним центром у с.Вербки.

Позивач, вважаючи свої права та інтереси порушеними рішенням Вербківської сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області №13-ІІІІ від 12 листопада 2020 року про затвердження тимчасово виконуючого обов`язки старости с. Кочережки, с. Жолобок та с. Підлісне, які входять до складу Вербківської сільської територіальної громади з адміністративним центром у с.Вербки, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Закон України Про місцеве самоврядування в Україні відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями ст. 25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Як встановлено ст. 54-1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні староста затверджується сільською, селищною, міською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Староста є членом виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради за посадою і працює в ньому на постійній основі.

Порядок організації роботи старости визначається цим та іншими законами, а також Положенням про старосту, затвердженим сільською, селищною, міською радою.

Староста:

1) представляє інтереси жителів відповідного села, селища у виконавчих органах сільської, селищної, міської ради;

2) бере участь у пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради та засіданнях її постійних комісій;

3) має право на гарантований виступ на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, засіданнях її постійних комісій з питань, що стосуються інтересів жителів відповідного села, селища;

4) сприяє жителям відповідного села, селища у підготовці документів, що подаються до органів місцевого самоврядування;

5) бере участь в організації виконання рішень сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, розпоряджень сільського, селищного, міського голови на території відповідного старостинського округу та у здійсненні контролю за їх виконанням;

6) бере участь у підготовці проекту місцевого бюджету в частині фінансування програм, що реалізуються на території відповідного старостинського округу;

7) вносить пропозиції до виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради з питань діяльності на території відповідного старостинського округу виконавчих органів сільської, селищної, міської ради, підприємств, установ, організацій комунальної власності та їх посадових осіб;

8) бере участь у підготовці проектів рішень сільської, селищної, міської ради, що стосуються майна територіальної громади, розташованого на території відповідного старостинського округу;

9) бере участь у здійсненні контролю за використанням об`єктів комунальної власності, розташованих на території відповідного старостинського округу;

10) бере участь у здійсненні контролю за станом благоустрою відповідного села, селища та інформує сільського, селищного, міського голову, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради про його результати;

11) отримує від виконавчих органів сільської, селищної, міської ради, підприємств, установ, організацій комунальної власності та їх посадових осіб інформацію, документи і матеріали, необхідні для здійснення наданих йому повноважень;

12) сприяє утворенню та діяльності органів самоорганізації населення, організації та проведенню загальних зборів, громадських слухань та інших форм безпосередньої участі громадян у вирішенні питань місцевого значення у відповідному селі, селищі;

13) здійснює інші повноваження, визначені цим та іншими законами.

При здійсненні наданих повноважень староста є відповідальний і підзвітний раді та підконтрольний сільському, селищному, міському голові. Староста не рідше одного разу на рік звітує про свою роботу перед радою, а на вимогу не менш як третини депутатів - у визначений радою термін.

Як передбачено ч. 3 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади, утвореної відповідно до Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад", крім питань, зазначених у частині першій цієї статті, вирішуються такі питання:

1) утворення старостинських округів;

2) затвердження Положення про старосту;

3) прийняття рішення щодо дострокового припинення повноважень старости у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пп. 2, 4 п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» від 16.04.2020 року №562-IX установлено, що:

у 2020 році перші місцеві вибори депутатів сільських, селищних, міських рад і відповідних сільських, селищних, міських голів територіальних громад, території яких затверджені Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, проводяться одночасно з черговими місцевими виборами 2020 року;

повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, старост сіл, селищ територіальних громад, які увійшли до складу територіальних громад, території яких затверджено Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, припиняються в день набуття повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних на перших місцевих виборах у 2020 році відповідно до підпункту 2 цього пункту.

На момент прийняття спірного рішення діяло Положення про старосту, затверджене рішенням Вербківської сільської ради від 02.02.2016 р. № 57-3/VII «Про затвердження Положення про старосту», зі змінами внесеними рішенням Вербківської сільської ради від 15.10.2020 р. № 861-48/VІІ.

У зв`язку із прийняття нової редакції Положення про старосту, затвердженого рішенням Вербківської сільської ради від 26.11.2020 р. №22-1/VІІІ «Про затвердження Положення про старосту», зазначені рішення визнані такими, що втратили чинність.

Відтак, на момент прийняття спірного рішення, діяло Положення про старосту та було чинним рішення Вербківської сільської ради від 02.02.2016 р. № 57-3/VII «Про затвердження Положення про старосту», зі змінами внесеними рішенням Вербківської сільської ради від 15.10.2020 р. № 861-48/VІІ.

Відповідно до п. 1.1.4 Положення про старосту, затвердженого рішенням Вербківської сільської ради від 02.02.2016 р. № 57-3/VІІ «Про затвердження Положення про старосту» (зі змінами) встановлено, що перелік населених пунктів Вербківської сільської територіальної громади (сіл), в яких запроваджується посада старости, затверджується Вербківською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області. В населеному пункті, який є адміністративним центром Вербківської сільської територіальної громади, посада старости не запроваджується.

Згідно з п. 1.1.2 цього Положення правовою основою діяльності старости є Конституція України, закони України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про добровільне об`єднання територіальних громад», «Про місцеві вибори», інші акти законодавства України, Статут Вербківської сільської територіальної громади та це Положення.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У рішенні Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року суд офіційно розтлумачив цю конституційну норму і вирішив, що ч. 1 ст. 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (п. 1 рішення).

Отже, конституційне право на доступ до правосуддя не є безмежним. Метою суду (правосуддя) є захист порушених прав, свобод та інтересів, належних безпосередньо особі, яка звертається за захистом (її суб`єктивних прав).

У ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Цю конституційну норму необхідно застосовувати з урахуванням її офіційного тлумачення, наданого Конституційним Судом України у рішенні № 6-зп від 25.11.1997 року.

Зокрема, Конституційний Суд України офіційно розтлумачив ч. 2 ст. 55 Конституції України. Її необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді (ч. 1 п. 1 рішення).

Обґрунтовуючи свою позицію, Конституційний Суд зазначив, що ст. 55 Конституції України не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, і встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть оскаржуватися будь-які рішення, дії та бездіяльність. Тим самим створено механізм реалізації конституційного права особи на судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Відтак, Конституцією України гарантовано і забезпечено кожній людині і громадянину право на звернення до суду за захистом своїх прав чи свобод (ч. 9 п. 2 рішення).

З наведеного офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України випливає, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не є абсолютним. Людина має таке право за умови, якщо вважає, що рішення, дія чи бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб порушують або ущемляють її права, свободи та інтереси чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Таким чином, право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, про яке йдеться у ч. 2 ст. 55 Конституції України, має спеціальну мету і призначення - правовий захист порушених прав та свобод особи, усунення перешкод у їх реалізації.

Також у справі про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини Конституційний Суд України проаналізував особливості застосування ст. 55 Конституції України в контексті адміністративного судочинства (рішення КС України №19-рп/2011 від 14.12.2011 року). Конституційний Суд виходив із того, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (п. 4.1 мотивувальної частини), і офіційно розтлумачив, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом (п. 1 рішення КС України №19-рп/2011 від 14.12.2011).

Отже, і в цьому рішенні Конституційний Суд звернув увагу на те, що предметом судового захисту є суб`єктивні права, свободи та інтереси особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, складовою якого є право звернення до суду (право на доступ до судової процедури), не є абстрактним, а пов`язане з правом конкретної особи, в інтересах якої виникає судовий процес, і з її переконанням у тому, що держава (в особі органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб) протиправно втрутилася у її права або свободи.

Звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів особи, тому вона має довести (а суд - встановити), що позивачеві належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Права особи - це її можливості, змістом яких є домагання щодо вчинення дій (або утримання від них), які забезпечуються юридичним обов`язком іншої сторони. У публічних правовідносинах такою стороною є держава або територіальна громада в особі відповідних суб`єктів владних повноважень.

Свободи особи - це можливості, змістом яких є спроможність діяти відповідно до своїх інтересів і мети, це можливість власного, незалежного вибору того чи іншого рішення, поведінки (дії або бездіяльності).

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі №1-10/2004, згідно з яким поняття охоронюваний законом інтерес у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Юридична зацікавленість (інтерес) у зверненні до суду повинна мати об`єктивну основу. Для вирішення справи недостатньо лише суб`єктивного твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

Позивач у позовній заяві стверджує, що рішенням Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області №13-І/VІІІ від 12 листопада 2020 року, яким затверджено ОСОБА_2 на посаду тимчасово виконуючого обов`язки старости с. Кочережки, с. Жолобок, с. Підлісне, які входять до складу Вербківської сільської територіальної громади з адміністративним центром у с.Вербки, порушено його права та інтереси.

Зокрема, він зазначає, що фактичною підставою його звільнення стало рішення Вербківської сільської Ради від 11 листопада 2020 року №1-1/VIII «Про початок повноважень депутатів Вербківської сільської Ради» та призначення нового тимчасово виконуючого обов`язки старости сіл ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Підлісне, які входять до Вербківської територіальної громади.

Це твердження позивача суд вважає безпідставним, оскільки його повноваження припинено розпорядженням Вербківського сільського голови №154в-К від 12 листопада 2020 року відповідно до ст. ст. 42, 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 2, п. 4 розділу 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» від 16.04.2020 р. №562-ІХ, п. 5 ст. 41 Кодексу законів про працю України, рішення Вербківської сільської ради «Про початок повноважень депутатів Вербківської сільської ради» від 11.11.2020 року №1-1/VIII.

Водночас розпорядження Вербківського сільського голови №154в-К від 12 листопада 2020 року є чинним та позивачем не оскаржується.

Також обґрунтовуючи порушення своїх прав позивач зазначає, що він є жителем с. Кочережки Павлоградського району, що свідчить про те, що призначення старости села за його місцем проживання стосується його прав та може бути підставою для звернення до суду із позовом про їх захист.

Суд не бере до уваги таке твердження позивача з огляду на те, що у позовній заяві він жодним чином не обґрунтовує звернення до суду із позовом в інтересах громади, а зазначає, що спірним рішенням порушено саме його права та на підставі цього рішення його звільнено з посади старости.

Разом з тим позивачем у позові не наведено обґрунтування протиправності рішення відповідача, яким було б порушено саме його права, свободи або інтереси, а також не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції.

Так, матеріали справи не містять доказів того, що спірним рішенням Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області порушено будь-які права позивача, його свободи та інтереси. Натомість з тексту цього рішення видно, що воно стосується не позивача, а іншої особи ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, суд робить висновок про те, що позивачем не доведено, що оскаржуваним рішенням порушено його права, свободи та інтереси, відтак, позовна заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Що стосується вирішення питання щодо судових витрат, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, в разі відмови у задоволенні позову, судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Вербківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський