Справа № 160/378/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2021 року Справа № 160/378/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
11.01.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини під час перевірки, розгляду та надання відповіді на звернення від 14.11.2019 року, а саме:
1) проведення не об`єктивної та не всебічної перевірки звернення від 14.11.2019 року, що суперечить вимогам статті 19 Закону України «Про звернення громадян»;
2) свідомого обмеження права ОСОБА_1 бути присутнім під час розгляду звернення від 14.11.2019 року, що є порушенням вимог ст.18, ст.19 Закону України «Про звернення громадян»;
- зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини припинити порушення законних та конституційних прав ОСОБА_1 під час перевірки, розгляду та надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 14.11.2019 року.
16.01.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України в прав людини із зверненням (скарга) від 14.11.2019 року.
У своїй скарзі до Уповноваженого позивач зазначав, що 03.10.2019 року подав звернення до засобів масової інформації - редакції газети «Високий Замок», головній редакторці суспільно-політичної газети «Експрес», головному редактору Львівської газети «Ратуша» та висловив прохання, щоб зазначені організації прийняли участь в вирішенні проблем в суспільному житті міста Львова шляхом друку/висвітлення звернення позивача за принципом «відкритого листа» з метою ознайомлення громадськості та попередження ухилення від відповіді посадовими особами міської влади. Позивач стверджував, що не отримав відповіді вказаних ЗМІ на свої звернення у визначений Законом України «Про звернення громадян» термін. Просив провести перевірку зазначеної ним інформації, встановити винних осіб та, у випадку доведення вини окремих представників зазначених засобів масової інформації у порушенні Закону України «Про звернення громадян», притягнути таких осіб до адміністративної відповідальності.
Також позивач у своєму зверненні заявив клопотання бути приступнім при розгляді його звернення від 14.11.2019 року.
21.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України в прав людини з заявою, в якій просив повідомити на якій стадії перебуває розгляд його звернення, зокрема, від 14.11.2019 року щодо ненадання відповідей з ЗМІ «Ратушна», «Експрес», «Високий Замок».
Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
02.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України в прав людини, в якому просив:
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Також суд у рішенні від 04.01.2021 року зауважив, що відповідачем на час розгляду справи в межах його дискреційних повноважень вчинені всі необхідні та достатні заходи щодо вирішення поставлених у зверненні позивача питань.
Згідно ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ч.3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Суд зауважує, що судом в рішенні від 04.01.2021 року вже надана оцінка діям Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини питань під час перевірки та надання відповіді на звернення позивача від 14.11.2019 року, також судом встановлено, що відповідачем вчинено всі необхідні та достатні заходи щодо вирішення, поставлених позивачем питань у його зверненні від 14.11.2019 року, в свою чергу дане рішення ОСОБА_1 не оскаржував.
Отже, виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку, що позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги в даній позовній заяві щодо визнання протиправними дій Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини під час перевірки, розгляду та надання відповіді на звернення від 14.11.2019 року, а саме:
- проведення не об`єктивної та не всебічної перевірки звернення від 14.11.2019 року, що суперечить вимогам статті 19 Закону України «Про звернення громадян»;
З огляду на що, суд дійшов висновку, що дані вимоги позивача є безпідставними та такими, які не підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини припинити порушення законних та конституційних прав ОСОБА_1 під час перевірки, розгляду та надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 14.11.2019 року, суд зауважує, що дана вимога позивача заявлена на його думку у зв`язку з неналежним розглядом його звернення від 14.11.2019 року, в свою чергу надання відповіді на звернення вичерпало відносини між позивачем та відповідачем, що виникли на підставі його звернення від 14.11.2019 року, а тому в даному випадку суд обмежений можливістю лише надати оцінку обставинам, що відбулись. Суд не може приймати рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або утриматись від їх вчинення у правовідносинах, які припинені.
Отже, дана вимога у взаємозв`язку з рішення суду від 04.01.2021 року не підлягає задоволенню.
В свою чергу, позивач даній позовній заяві заявив позовну вимогу щодо визнання протиправними дій Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини під час перевірки, розгляду та надання відповіді на звернення від 14.11.2019 року, а саме:
- свідомого обмеження права ОСОБА_1 бути присутнім під час розгляду звернення від 14.11.2019 року, що є порушенням вимог ст.18, ст.19 Закону України «Про звернення громадян».
Отже, позовна заява підлягає розгляду лише в частині даної позовної вимоги.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
- знайомитися з матеріалами перевірки;
- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
ОСОБА_1 у свої заяві (скарзі) від 14.11.2019 року, яка була адресована Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини заявив клопотання про розгляд його заяви в його присутності.
Проте відповідач відмовив позивачу в задоволенні його клопотання про розгляд заяви (скарги) в його присутності, аргументуючи дану відмову тим, що повноваження щодо розгляду звернень громадян та інших осіб до уповноваженого покладено на уповноважених осіб секретаріату, а Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та положенням про Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 20.06.2012 року №4/8-12 не передбачено розгляду звернень громадян у формі засідань.
У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що право заявника бути присутнім при розгляді заяви чи скарги не є абсолютним та залежить від певних умов та обставин, зокрема, може бути реалізовано особою на власний розсуд у відповідності до його волі та бажання, однак лише у разі, якщо розгляд звернення відбувається на засіданні відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу і якщо такий порядок розгляду передбачено законодавством.
Закріплений у ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.
З огляду на той факт, що задоволенню підлягає одна вимога позивача з трьох, які в свою чергу є взаємопов`язані між собою, а четверта вимога є похідною від трьох попередніх, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 302,67 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправними дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо не запрошення ОСОБА_1 бути присутнім при розгляді його скарги від 14.11.2019 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський