Справа № 120/7591/20-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 березня 2021 р. Справа № 120/7591/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

до: Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації (, адреса: вул. 1 Травня, 40, м. Гайсин, Вінницька область, 23700)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивачки, дій Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації щодо відмови їй у призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 16.10.2020 року. Тому, позивачка звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів.

Позиція Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації з приводу заявлених позовних вимог викладена у відзиві на адміністративний позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні даного позову. Зокрема зазначає, що виплата допомоги позивачці була припинена 15.05.2015 року на підставі пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505. Відповідач звертає увагу суду на те, що на момент попереднього припинення виплат позивачка порушила норми законодавства та приховала інформацію про виплату допомоги по безробіттю. А тому, враховуючи положення пункту 10 Порядку № 505, відповідач вважає, що він наділений повноваженнями на перевірку обґрунтованості видачі та достовірності документів, поданих для призначення грошової допомоги, у зв`язку з чим не вбачає за потрібне призначити позивачці відповідну допомогу.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що є з тимчасово окупованою територією України де проводяться антитерористичної операції.

Позивачка є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 01.12.2016 року № 104 та перебуває на обліку Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації.

Відповідно до Листа-відповіді Управління соціального захисту населення, грошову допомогу позивачка отримувала з 05.12.2014 року по 04.02.2015 року в сумі 442,00 грн. та з 05.04.2015 року по 04.04.2015 року в сумі 221,00 грн., відповідно до п. 3 Порядку №505.

Вказані виплати були припинені з 2015 року, що не заперечується сторонами.

З 14.07.2015 року позивачка працює в Гайсинському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної допомоги, що підтверджується довідкою від 12.09.2019 року №322/15-36 та копією трудової книжки.

16.10.2020 року вона звернулась до відповідача із заявою щодо поновлення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Листом від 22.10.2020 року № 09-32/2309 Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації повідомило позивачку про відсутність підстав для призначення їй адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, посилаючись пункт 7 Порядку №505.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями статті 46 Конституції України, громадянам гарантовано право на соціальний захист.

При цьому, з огляду на положення пункту 2 частини 1 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України є одним з органів державної влади, який вживає заходів щодо забезпечення прав людини і громадянина.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначає "Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (надалі за текстом - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку №505 передбачено, що грошова допомога надається громадянам України, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Разом з цим, з огляду на інші положення пункту 2, така допомога могла бути призначена і на кожний наступний шестимісячний строк, у випадку подання представником сім`ї до уповноваженого органу заяви, в якій повідомляється про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`явлення довідки всіх членів сім`ї про взяття їх на облік як осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Відповідно до п. 3 Порядку № 505 особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначалась.

При цьому, аналізуючи вказану норму, суд дійшов висновку про те, що пункт 3 Порядку № 505 не передбачає абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до пункту 7 вказаного Порядку, а містить чітке і однозначне правило щодо не призначення допомоги саме на наступний строк, під яким слід розуміти один шестимісячний строк (оскільки тільки на такий строк допомога і призначається), що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі пункту 7 Порядку №505, тому вищезазначеним Порядком не заборонено звертатись позивачу з заявою саме про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, після того, як вона вже отримувала її та підстав для відмови у призначенні такої допомоги немає, оскільки чинним законодавством не встановлено чіткої заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.

За таких обставин, коли з моменту припинення виплати грошової допомоги по день звернення позивачки до відповідача із заявою про виплату їй вказаної допомоги, як працевлаштованої особи, минув шестимісячний строк, тобто наступний строк в розумінні п. 3 Порядку, то у відповідача відсутні правові підстави для відмови в призначенні грошової допомоги, посилаючись на пункт 7 Порядку 505, оскільки грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі непрацевлаштованої (безробітної) особи, а у разі якщо така особа працевлаштувалась і її статус не суперечить зазначеним вище пунктам Порядку, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Тобто, на час припинення позивачці виплати щомісячної адресної допомоги, вищезазначеним Порядком не передбачалась заборона у подальшому призначенні їй такої допомоги.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах, прийнятих у справах №738/2163/16-а від 05.06.2018 року, №461/2043/16 від 22.08.2018 року, №127/5805/17 від 22.08.2018 року, №227/788/17 від 22.08.2018 року, №465/676/17 від 12.09.2018 року, №227/2259/17 від 11.07.2018 року, №415/1691/17 від 29.08.2018 року.

За правилами частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з пунктом 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v." від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Посилання представника відповідача на пункт 10 Порядку № 505, суд до уваги не бере, оскільки зазначений пункт не надає права відповідному суб`єкту владних повноважень на відмову в призначенні грошової допомоги, а лише наголошує на праві щодо перевірки документів, поданих особою, яка до них звернулася.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачці у призначенні адресної грошової допомоги, чим порушено її права на соціальний захист, гарантований Конституцією України, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачці щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, як внутрішньо переміщеній особі, визнаються судом обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України Суд зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном мас бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачці виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 16.10.2020 року, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Так, Конституційний суд України у своєму Рішенні 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначив, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Окрім того, суд зауважує, що Порядком № 505 поняття, підстави та порядок призначення грошової допомоги, призначення допомоги на наступний шестимісячний строк та поновлення раніше припинених виплат розмежовано.

Суд робить висновки, що у жовтні 2020 року позивачка зверталася до відповідача з заявою не про поновлення призначеної допомоги, виплата якої було припинено, а про призначення державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам через повторне набуття права на таку виплату, тому посилання відповідача на порушення пункту 7 Порядку № 505 є безпідставним.

Із адміністративно позову вбачається, що позивачка звернулася з позовними вимогами щодо зобов`язання відповідача призначення і виплати їй щомісячну адресну допомогу з моменту звернення з відповідною заявою до уповноваженого органу, тобто з 16.10.2020 року.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Отже, допомога призначається з дня звернення з відповідною заявою, а саме 16.10.2020 року.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо неправомірності дій відповідача у відмові в призначені адресної допомоги з зобов`язанням призначити та виплатити позивачу, як уповноваженому представнику сім`ї, щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 16.10.2020 року.

Оскільки інших доводів, окрім припинення виплати допомоги через непрацевлаштування, владний суб`єкт в основу оскаржених діянь не поклав, а цей мотив визнаний судом юридично неспроможним, то слід вважати підтвердженим факт порушення прав та інтересів позивачки, що зумовлює визнання здійсненого владним суб`єктом волевиявлення протиправним, а владного суб`єкта належить обтяжити обов`язком призначити позивачці спірну допомогу відповідно до поданої заяви.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації здійснити призначення і виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 16.10.2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації (, адреса: вул. 1 Травня, 40, м. Гайсин, Вінницька область, 23700).

Рішення у повному обсязі виготовлене: 15.03.2021 року

Суддя Чернюк Алла Юріївна