Справа № 160/387/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2021 року Справа № 160/387/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
11.01.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якій позивач просить:
- зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , а саме: квартири, загальною площею 61,60 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 04.12.2009 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АМ №147714, 04.12.2009, Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, у виконавчому провадженні №16209119;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 1816,00грн.; завіреної належним чином копії документа на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності позивача (документа, що посвідчує особу позивача) для суду та відповідача.
На виконання вимог ухвали суду від 16 січня 2021 року позивачем 22.01.2021р. усунуті означені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/387/21 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, призначено цю справу до розгляду у судовому засіданні на 03 лютого 2021 року о 15:30 год., а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 03.02.2021р. включно.
Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро): завірену належним чином копію матеріалів виконавчого провадження №16209119.
03.02.2021 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просив суд долучити до матеріалів справи копії наданих останнім документів.
Сторони про час, дату та місце розгляду справи 03.02.2021р. повідомлені належним чином.
Позивач у судове засідання 03.02.2021р. не з`явився, проте 03.02.2021 року від нього до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи №160/387/21 в порядку письмового провадження.
Відповідач у судове засідання 03.02.2021р. також не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.
Зважаючи на приписи ч.9 ст.205, ч.3 ст.268 та ч.4 ст.287 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, оскільки відсутня потреба заслуховувати свідків та експертів.
З урахуванням того, що з 08.02.2021р. по 26.02.2021р., включно, суддя ОСОБА_4 була тимчасово непрацездатна, а з 01.03.2021р. по 05.03.2021р., включно, суддя Турова Олена Михайлівна перебувала у щорічній відпустці, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке.
Станом на час розгляду цієї справи судом виконавче провадження №16209119 знищено по причині спливу строку зберігання, оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008р. «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» зберігання архіву в ДВС становить 3 (три) роки.
Відповідно до інформації, що міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, а саме: копій постанов державного виконавця у виконавчому провадженні №16209119, які долучені також до матеріалів справи, судом встановлено наступне.
04.12.2009р. державним виконавцем Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ в рамках виконавчого провадження №16209119 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на вищевказану квартиру, що належить позивачеві на праві приватної власності.
На підставі та з метою виконання вищезазначеної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 07.12.2009р. державним реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції зареєстровано арешт нерухомого майна (реєстраційний номер 9320241) на квартиру, загальною площею 61,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності гр. ОСОБА_1 .
Постановою про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №16209119 від 23.02.2010р. державним виконавцем Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Циганко О.В. призначено експертом, суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 03.06.2008 №7158) та доручено останньому надати письмовий висновок з питань встановлення вартості майна, яке належить ОСОБА_1 , а саме: квартири АДРЕСА_2 .
31.03.2010 року (вх. №1890) до Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ надійшла заява від стягувача ПАТ «ОТП Банк» з проханням закінчити виконавче провадження №16209119 щодо боржника ОСОБА_1 .
Також у постанові про закінчення виконавчого провадження №16209119 від 31.03.2010р. державним виконавцем Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Циганко О.В. зазначено: «Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.12.2010 року та скасувати постанову про розшук майна боржника від 08.12.2009 року.»
Разом з тим, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №215459585 від 08.07.2020р. (13:51:11) станом на 08.07.2020р. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: про арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 9320241) квартири, загальною площею 61,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності гр. ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 04.12.2009р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; обтяження зареєстроване 07.12.2009р. (12:38:13) за №920241 державним реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції; обтяжувач та заявник: Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ.
Дізнавшись у липні 2020 року про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вищеозначеного запису про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 , останній 06.08.2020. звернувся до начальника Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області з заявою, в якій, зокрема, просив вчинити дії, необхідні для внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про припинення (скасування) обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (квартира АДРЕСА_4 ), внесеного до Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 9320241 від 07.12.2009р. на підставі постанови Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 04.12.2009р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Незгода позивача з бездіяльністю відповідача щодо не вчинення дій відносно зняття арешту з нерухомого майна позивача та не вчинення необхідних дій щодо реєстрації припинення обтяження цього нерухомого майна, стала підставою для звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Спеціальним законом, що визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення між сторонами спірних відносин, був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (далі по тексту Закон №606-ХІV).
За приписами статті 1 Закону №606-ХІV (тут і далі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною другої статті 2 Закону №606-ХІV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».
Статтею 5 Закону №606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.
При цьому, приписами ч.1 ст.7 Закону №606-ХІV встановлювалось, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.
За змістом приписів частин 1, 2, 6 статті 24 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред`явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п`ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.
Частиною 1 статті 55 Закону №606-ХІV передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Відповідно до ч.2 ст.55 Закону №606-ХІV державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.
Частиною 6 статті 55 Закону №606-ХІV визначено, що арешт застосовується:
1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації;
2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника;
3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-ХІV підлягає примусовому виконанню.
Абзацами 1, 2 частини 1 статті 25 Закону №606-ХІV передбачено, що державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону.
Відповідно до п.9 ч.1 статті 37 Закону №606-ХІV виконавче провадження підлягає закінченню у випадку: повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача.
Згідно з частиною 2 статті 37 Закону №606-ХІV про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.
Частиною 1 статті 38 Закону №606-ХІV передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.2 ст.38 Закону №606-ХІV якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Аналогічна норма міститься у п. 4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999р. №74/5 та чинної в момент виникнення спірних відносин.
При цьому, за приписами п.1.12 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999р. №31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004р. №85/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 року за N 364/3657 (далі Положення №31/5), що було чинне на час закінчення виконавчого провадження №16209119, заяви про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна та запити про надання витягу з Реєстру заборон в електронній формі подаються до Реєстратора - державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональних філій. Органи державної виконавчої служби подають заяви про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна та запити про надання витягу з Реєстру заборон в електронній формі, а у разі тимчасової відсутності доступу до підсистеми електронних заяв Реєстру заборон - в паперовій формі до Реєстратора - державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональних філій.
Згідно з абз.5 п.2.1.2 Положення №31/5 підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є: заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна (додатки 1-3), що подається, зокрема, органами державної виконавчої служби - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту).
Відповідно до п.2.2 Положення №31/5 органи та посадові особи, зазначені в пункті 2.1.2 цього Положення, надсилають Реєстратору в день накладення (зняття) заборони (арешту) заяву встановленого цим Положенням зразка.
Пунктом 2.5 Положення №31/5 передбачено, що відомості про накладені (зняті) заборони та арешти на об`єкти нерухомого майна вносяться Реєстратором до Реєстру заборон у день їх надходження.
З аналізу наведених приписів чинного станом на час закінчення виконавчого провадження №16209119 законодавства встановлено, що саме на державного виконавця покладався обов`язок у разі винесення ним постанови про закінчення виконавчого провадження, зокрема, на підставі ст.37 Закону №606-ХІV, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, якщо у такому виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, зазначити у постанові про закінчення виконавчого провадження про скасування арешту, накладеного на майно боржника, та вчинити відповідні дії задля реєстрації припинення такого обтяження шляхом направлення до реєстратора заяви встановленого зразка.
Як встановлено судом, виконавче провадження №16209119 було закінчене на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону №606-ХІV на письмову вимогу стягувача (заява стягувача ПАТ «ОТП Банк», що надійшла до Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ 31.03.2010 року (вх. №1890)), з проханням закінчити виконавче провадження №16209119 щодо боржника ОСОБА_1 , про що безпосередньо зазначено у постанові державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Циганко О.В. про закінчення виконавчого провадження від 31.03.2010р.
У зв`язку із цим державним виконавцем на виконання приписів ч.2 ст.38 Закону №606-ХІV у постанові про закінчення виконавчого провадження №16209119 від 31.03.2010р. було зазначено про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та про скасування постанови про розшук майна боржника.
Таким чином, відповідачем у даному випадку вжито передбачені законом дії щодо скасування арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у зв`язку із закінченням виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону №606-ХІV, а, отже, безпідставними є позовні вимоги в частині щодо визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо: не зняття арешту з нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , а саме: квартири, загальною площею 61,60 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , накладеного за постановою Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 04.12.2009р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АМ №147714, у виконавчому провадженні №16209119; та в частині щодо зобов`язання Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , а саме: квартири, загальною площею 61,60 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 04.12.2009р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АМ №147714, 04.12.2009, Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, у виконавчому провадженні №16209119; оскільки судом встановлено, що фактично державним виконавцем було прийнято відповідне рішення про скасування вищевказаного арешту майна позивача та оголошення заборони його відчуження шляхом відповідного зазначення про це у постанові про закінчення виконавчого провадження №16209119, отже, у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.
При цьому, суд зауважує, що фактично у даному випадку спір виник не через не скасування відповідачем накладеного ним в рамках виконавчого провадження №16209119 арешту майна позивача та оголошення заборони його відчуження, а через не вчинення відповідачем відповідних дій щодо реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про це обтяження.
Зважаючи на те, що наявними в матеріалах справи доказами, а саме: Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №215459585 від 08.07.2020р. (13:51:11) підтверджено, що станом на 08.07.2020р. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: про арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 9320241) квартири, загальною площею 61,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності гр. ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 04.12.2009р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; обтяження зареєстроване 07.12.2009р. (12:38:13) за №920241 державним реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції; обтяжувач та заявник: Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ; натомість відповідачем станом на час розгляду справи не надано жодних доказів внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про скасування (припинення) цього обтяження, в той час, як постановою самого відповідача від 31.03.2010р. воно було скасоване, а в подальшому позивач звертався до відповідача із відповідною заявою про його скасування, у задоволенні якої безпідставно відмовлено відповідачем, суд доходить висновку, що у даному випадку відповідачем допущено триваючу протиправну бездіяльність відносно вчинення відповідних дій щодо реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про це обтяження, оскільки саме на державного виконавця нормами чинного законодавства покладається обов`язок з вчинення таких дій.
При цьому, як встановлено судом, відсутні будь-які відомості щодо здійснення виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , що підтверджено відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень та не заперечується відповідачем.
Також, відповідно до довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 04.06.2020р. ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість по кредитному договору № NCL-302/300/2006 від 23.08.2006 року та №CL-302/399/2006 від 01.12.2006р.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважає й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, суд зауважує, що в рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Судом встановлено, що 05.10.2016р. набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р. (далі Закон №1404-VIII), відповідно до якого в редакції чинній на час розгляду справи судом державним виконавцям надано повноваження самостійно вчиняти реєстраційні дії щодо внесення записів до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про накладення (зняття) арешту нерухомого майна та оголошення заборони його відчуження.
Так, ст.40 Закону №1404-VIII (тут і далі в редакції чинній станом на час розгляду справи судом) визначено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Згідно з ч.2 ст.40 Закону №1404-VIII про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
При цьому, на підставі п.п.27 п.3 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII внесено зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 1, ст. 9), а саме пункт 3 частини першої статті 10 викладено в такій редакції, відповідно до якої державним реєстратором, зокрема, є: державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки (пункт 3 частини першої статті 10 в редакції Законів № 1404-VIII від 02.06.2016, № 159-IX від 03.10.2019).
Крім того, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016р. №553) (далі Порядок №1127), містить розділ під назвою «Особливості проведення державної реєстрації прав державними, приватними виконавцями», згідно з п.36 та п.37 якого у випадках, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний, приватний виконавець за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав самостійно формує та реєструє заяву в електронній формі, до якої додається необхідний для такої реєстрації оригінал документа в електронній формі з накладенням відповідним державним, приватним виконавцем кваліфікованого електронного підпису. Моментом прийняття заяви вважається дата і час її реєстрації у базі даних заяв. Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав в електронній формі проводиться в порядку черговості, у тому числі з урахуванням заяв, що подаються до суб`єкта державної реєстрації прав чи нотаріуса в паперовій формі. Державний, приватний виконавець здійснює розгляд заяви в електронній формі відповідно до цього Порядку з прийняттям відповідних рішень.
Процедуру функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), його невід`ємної архівної складової частини та наповнення Державного реєстру прав відомостями про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав визначає Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2018р. №484) (далі Порядок №1141).
Так, відповідно до п.п.4 п.2 Порядку №1141 невід`ємна архівна складова частина Державного реєстру прав - Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державний реєстр іпотек та у випадку, передбаченому законом, відомості Державного реєстру земель.
Згідно з п.п.1-4 п.32 Порядку №1141 до Державного реєстру прав вносяться такі відомості про обтяження речового права, зокрема, як про обтяжувача, вид обтяження; зміст обтяження; строк дії обтяження (за наявності); підстава для державної реєстрації обтяження: назва документа; серія документа (за наявності); номер документа; дата видачі документа; уповноважений суб`єкт, що видав документ; додаткові відомості про документ (за наявності).
Підпунктом 5 пункту 32 Порядку №1141 передбачено, що підстава для державної реєстрації обтяження за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав вноситься з переліку документів, поданих для державної реєстрації прав, та відображених у відповідній заяві. У разі накладення державним, приватним виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону підстава для державної реєстрації обтяження за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав автоматично вноситься з автоматизованої системи виконавчого провадження.
Відповідно до п.п.3 п.37 Порядку №1141 до Державного реєстру прав під час проведення державної реєстрації зміни речового права, обтяження речового права у наявних відомостях, що містяться у розділі чи спеціальному розділі Державного реєстру прав, вносяться зміни до відомостей, передбачені у пунктах 30-32 цього Порядку.
З наведених приписів чинного законодавства слідує, що станом на теперішній час державний виконавець у разі винесення постанови про закінчення виконавчого провадження із зазначенням у ній про скасування (зняття) накладеного арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також у разі отримання відповідної обґрунтованої заяви в порядку приписів Порядків №1127 та №1141 наділений повноваженнями, діючи як державний реєстратор у розумінні приписів п.3 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», самостійно вчинити реєстраційні дії щодо внесення до Державного реєстру прав запису про припинення такого обтяження (зняття арешту тощо).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на таке.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1816,00грн., понесені позивачем при зверненні до суду із цим позовом, підлягають стягненню на його користь з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 908,00грн.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частинною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 09.03.2021 року.

Суддя О.М. Турова