Справа № 160/1956/21
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2021 року Справа № 160/1956/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
10.02.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального та пільгового стажу роботи період роботи з 05.10.2007 р. по 31.01.2008 р., з 01.03.2011 р. по 30.06.2011 р., призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" неправомірними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до загального та пільгового стажу, як працівнику зайнятого повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, період роботи у Відкритому акціонерному товаристві "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" (Публічному акціонерному товаристві "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського", Публічному акціонерному товаристві "Дніпровський металургійний комбінат") з 05.10.2007 р. по 31.01.2008 р.,- на посаді оператора поста управління, зайнятого на гарячих роботах (в прокатному виробництві) сортопрокатного цеху та з 01.03.2011 р. по 30.06.2011 р. - на посаді оператора поста управління, зайнятого на гарячих роботах (в прокатному виробництві) сортопрокатного цеху;
- скасувати рішення відділу з питань перерахунків пенсії №4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначені пенсії №34/03-8/18 від 25.03.2020 р.;
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 в березні 2018 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з незарахуванням періодів роботи до пільгового стажу. Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з позовом. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року у справі №160/8535/19 позовні вимоги задоволено частково, зарахувано до пільгового стажу за Списком № 1 ОСОБА_1 періоди роботи з 04.12.2006 р. по 28.12.2006 р., з 29.12.2006 р. по 29.12.2012 р. на посаді оператора поста управління, зайнятого на гарячих роботах (в прокатному виробництві) сортопрокатного цеху в ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" із здійсненням відповідного розрахунку загального пенсійного стажу та пільгового стажу ОСОБА_1 , та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.03.2018 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду. Незважаючи на рішення суду, яке набрало законної сили і не було оскаржено відповідачем, останній приймає протиправне рішення і не включає періоди роботи з 05.10.2007 року по 31.01.2008 року, з 01.03.2011 року по 30.06.2011 року на посаді оператора поста управління, зайнятого на гарячих роботах (в прокатному виробництві) сортопрокатного цеху в ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" ні до загального стажу роботи, ні до пільгового стажу. Позивач не погоджується з відмовою відповідача у зарахуванні вказаного періоду та призначення пенсії, у зв`язку з чим звернулась до суду з цим позовом.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалою суду від 15.02.2021 року відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року вручена представнику відповідача 26.02.2021 року в приміщенні суду, що підтверджується розпискою про отримання копії ухвали від 15.02.2021 року.
В силу ч. 4 ст. 124, ч. 8 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає відповідача належним чином повідомленими про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 14.08.1990 року прийнята в ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" (правонаступник ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім..Ф.Е. Дзержинського) на посаду сортувальника та 01.06.1991 року переведена на посаду оператора поста управління, зайнятого на гарячих роботах (в прокатному виробництві) сортопрокатного цеху (розпорядження № 545а від 12.06.1991 року) та 12.05.2014 року переведена машиністом насосних установок (розпорядження № 768 від 06.05.2014 року)
Вказані періоди роботи підтверджені даними трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 .
Також довідкою ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" уточнюючою з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість на яких надає право на пенсію за віком на пільгових умовах, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 02.02.2018 року № 023-284 підтверджено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" у період: з 26.01.2006 року по 18.08.2013 року на посаді оператора поста управління, зайнятого на гарячих роботах (в прокатному виробництві) сортопрокатного цеху, що передбачена Списком № 1 розділом ІІ підрозділом код КП 3.3а постанови КМУ від 16.01.2003 р. № 36.
Судом встановлено, що 21.03.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 792 від 25.03.2018 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 через відсутність права на пенсію, оскільки загальний стаж становить 30 років 8 місяців 12 днів, в тому числі робота на пільгових умовах за Списком № 1 - 6 років 3 місяці 7 днів, що недостатньо для призначення пенсії на пільгових умовах Списком № 1.

Листом від 25.06.2019 року № 4568/Н-09 направлено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 792 від 25.03.2018 року позивачу.

Також, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 4918/Н-09 від 09.07.2019 року повідомлено про прийняте рішення № 792 від 25.03.2018 року про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Не погоджуючись з наданою відмовою у призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року у справі №160/8535/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 792 від 25.03.2018 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 ОСОБА_1 періоди роботи з 04.12.2006 р. по 28.12.2006 р., з 29.12.2006 р. по 29.12.2012 р. на посаді оператора поста управління, зайнятого на гарячих роботах (в прокатному виробництві) сортопрокатного цеху в ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" із здійсненням відповідного розрахунку загального пенсійного стажу та пільгового стажу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.03.2018 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення суду від 11.11.2019 року у справі №160/8535/19 набрало законної сили 12.12.2019 року.

На виконання рішення суду відповідачем було прийнято рішення від 25.03.2020 року №34/03-8/18, яким відмовлено в зарахуванні до загального стажу та пільгового стажу періоди роботи: з 05.10.2007 року по 31.01.2008 року, з 01.03.2011 року по 30.06.2011 року на посаді оператора поста управління, зайнятого на гарячих роботах (в прокатному виробництві сортопрокатного цеху) в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат».

Підставою для не зарахування зазначеного періоду роботи до загального та пільгового стажу є дані з реєстру застрахованих осіб по ОСОБА_1 , в яких відсутні дані про сплату страхових внесків в період з 05.10.2007 року по 31.01.2008 року повністю, за період з 01.03.2011 року по 30.06.2011 року сплачено суму менше, ніж мінімальний страховий внесок.

24.06.2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою стосовно надання роз`яснень по зарахованим періодам роботи до страхового стажу.

Відділом з питань перерахунків пенсій №4 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відповідь, оформлену листом від 02.09.2020 року №12150-12925/Н-03/8-0400/20, в якій зазначено, що оскільки до загального та пільгового стажу неможливо зарахувати періоди з 05.10.2007 року по 31.01.2008 року, з 01.03.2011 року по 30.06.2011 року, стаж роботи за списком №1 склав 6 років 11 місяців 17 днів, у зв`язку з чим було винесено рішення про відмову в призначенні пенсії від 25.03.2020 року №34/03-8/18.

При цьому, відповідач в листі від 02.09.2020 року №12150-12925/Н-03/8-0400/20, і в рішенні від 25.03.2020 року №34/03-8/18 посилається як на підставу відмови, на пп.2 п.2.1. Постанови «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1, у відповідності до якого, на думку відповідача, починаючи з 01.01.2004 року до загального стажу роботи зараховуються періоди згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового Державного соціального страхування про сплату страхових внесків.

Не погоджуючись з відмовою у зарахуванні періодів роботи до загального та пільгового стажу та у призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно зі статтею 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" знижується на 1 рік.

Відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий, склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень). - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах робітника за професією "оператор поста керування, зайняті обробленням гарячого металу" (код професії розділ ІІ пункт 3.2а) передбачено Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36.

Вказана посада також передбачена Списком № 1 розділ 2 підрозділ 1030200а-15880, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року.

Таким чином, професія позивача "оператор поста керування, зайняті обробленням гарячого металу", згідно записів у її трудовій книжці, віднесена до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

З аналізу вищенаведеного можливо зробити висновок, що для призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідним є: 1) наявність трудового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах; 2) віднесення професії до списку робіт і професій затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року та постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36, відповідно; 3) безпосередня зайнятість повний робочий день на підземних роботах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин.

Матеріалами справи, а саме трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_3 підтверджено, що позивач працювала в Публічному акціонерному товаристві "Дніпровський металургійний комбінат" у період з 04.12.2006 р. по 28.12.2006 р. та з 29.12.2006 р. по 29.12.2012 р.

Записи про спірний період роботи засвідчено відповідними печатками підприємств.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).

Так, згідно пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Питання зарахування спірного стажу роботи до загального та пільгового стажу ОСОБА_1 вже було предметом судового розгляду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року у справі №160/8535/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 ОСОБА_1 періоди роботи з 04.12.2006 р. по 28.12.2006 р., з 29.12.2006 р. по 29.12.2012 р. на посаді оператора поста управління, зайнятого на гарячих роботах (в прокатному виробництві) сортопрокатного цеху в ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" із здійсненням відповідного розрахунку загального пенсійного стажу та пільгового стажу ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.03.2018 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Відповідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Суд зазначає, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року у справі №160/8535/19 набрало законної сили 12.12.2019 року, та підлягає обов`язковому виконанню відповідачем.

Суд вказує на те, що трактування рішення суду відповідачем не допускається, відповідач зобов`язаний чітко виконати зобов`язальну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року у справі №160/8535/19.

Натомість, судом встановлено, що відповідачем не виконано належним чином рішення суду та не зараховано періоди роботи позивача з 05.10.2007 року по 31.01.2008 року, з 01.03.2011 року по 30.06.2011 року на посаді оператора поста управління, зайнятого на гарячих роботах (в прокатному виробництві сортопрокатного цеху) в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» через відсутність даних про сплату страхових внесків позивачем.

Суд звертає увагу на те, що Порядок подання та оформлення документів для призначення для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846 (надалі - Порядок №22-1) набрав чинності лише 07.01.2006 року. Дві останні зміни до Порядку №22-1 відбулися 17.07.2018 р. та 15.03.2019 р. будь-яких інших змін пізніше до цього порядку не вносилося.

Норми пп.2 п.2.1. Порядку №22-1 на який посилається відповідач під час відмови у призначені пенсії на пільгових умовах, не містять норми, що починаючи з 01.01.2004 р. до загального стажу роботи зараховуються періоди згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового Державного соціального страхування про сплату страхових внесків.

Підпункт 2 п.2.1. Порядку №22-1 містить наступну норму: «документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов 'язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов 'язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (дачі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ст.20 Закону №1058, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.106 Закону №1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи з 05.10.2007 року по 31.01.2008 року, з 01.03.2011 року по 30.06.2011 року до страхового стажу за порушення, вчинене ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Аналогічні висновки неодноразово висловлювалися Верховним судом, зокрема, у постановах від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 04.09.2018 року у справі № 482/434/17, від 25.11.2019 року у справі №242/2088/17.

На підставі викладеного, суд вважає, що дії відповідача щодо незарахування спірного періоду роботи позивача до загального та пільгового страхового стажу, відмова відповідача у призначенні пенсії, оформлена рішенням №34/03-8/18 від 25.03.2020 року, є протиправними.

За наведених обставин, суд вважає, що питання позивача про призначення пенсії на пільгових умовах на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року у справі №160/8535/19 було розглянуто формально та не враховані усі обставини, які мають значення.

Отже, з метою ефективного захисту прав позивача, позовні вимоги про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального та пільгового стажу роботи період роботи з 05.10.2007 р. по 31.01.2008 р., з 01.03.2011 р. по 30.06.2011 р., призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" протиправними, підлягають задоволенню судом

Як наслідок, підлягає задоволенню позовна вимога про скасування рішення відділу з питань перерахунків пенсії №4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначені пенсії №34/03-8/18 від 25.03.2020 року.

Стосовно зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи позивача, то суд зазначає, що незараховані відповідачем періоди з 05.10.2007 р. по 31.01.2008 р., з 01.03.2011 р. по 30.06.2011 р., входять до складу періодів роботи позивача, обов`язок зарахування яких було покладено на відповідача рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року у справі №160/8535/19.

Повторне незарахування вказаних періодів роботи позивача не є новим судовим спором та не може бути підставою для повторного зобов`язання відповідача зарахувати вказані періоди.

Суд зазначає, що в даному випадку відсутній новий спір про зобов`язання вчинити певні дії, який не був вирішений в судовому порядку, а тому позовні вимоги про зобов`язання зарахувати спірні періоди роботи позивача не підлягають задоволенню, оскільки є неналежним способом правового захисту.

Проте, ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на те, що рішення суду від 11.11.2019 року у справі №160/8535/19 зобов`язує відповідача суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які ним, як встановлено судом, не виконуються в добровільному порядку належним чином, суд вважає з метою еффективного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та для усунення породження нових спорів та остаточного відновлення порушених прав позивача, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію, з урахуванням періодів, зарахованих рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року у справі №160/8535/19.

На переконання суду, зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Більше того, суд звертає увагу, що жодних інших перешкод та/або недотримання процедури звернення із заявою про призначення пенсії, аніж вирішених в судовому порядку, відповідачем не наведено, а тому суд приходить до висновку, що позивачем виконані всі передбачені законодавством умови для призначення пенсії за віком.

Такий спосіб захисту, на переконання суду, матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду, оскільки судом під час розгляду справи та відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не було встановлено інших підстав для відмови у призначенні пенсії, аніж досліджені та спростовані судом під час розгляду справи.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в п.3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyelerv. Italy» № 33202/96, «Oneryildizv. Turkey» № 48939/99, «Moskalv. Poland» № 10373/05).

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 908,80 грн., що підтверджується квитанціями №ПН2028463 від 08.02.2021 року та №ПН1871819 від 09.12.2020 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 454,40 грн.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального та пільгового стажу роботи період роботи з 05.10.2007 р. по 31.01.2008 р., з 01.03.2011 р. по 30.06.2011 р., призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань перерахунків пенсії №4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначені пенсії №34/03-8/18 від 25.03.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах з урахуванням періодів, зарахованих рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року у справі №160/8535/19 на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 21.03.2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати з оплати судового збору у сумі 454 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова