Справа № 460/9065/20
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2021 року м. Рівне № 460/9065/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТЛЮКС" до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітлюкс» (далі позивач) звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Поліської митниці Держмитслужби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 21 вересня 2020 року № UA204120/2020/000296/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21 вересня 2020 року № UA204120/2020/01474. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітлюкс» подано до Поліської митниці Держмитслужби митну декларацію № UA204120/2020/086802 від 21.09.2020 щодо митного оформлення товару рукавиць трикотажних на загальну суму 28393,63 доларів США та надано усі належні документи для застосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною контакту. Позивач вказує, що в процесі здійснення процедури митного контролю посадовою особою відповідача зазначено, що митна вартість імпортованого товару за ціною договору не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом. Виходячи з викладеного, митниця не погодилась із задекларованою митною вартістю та прийняла рішення про коригування митної вартості № UA204120/2020/000296/2 від 21.09.2020 і картку відмови у прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів № UA204120/2020/01474 від 21.09.2020. Позивач вказує, що такі рішення контролюючого органу є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки подані до митного оформлення документи у повній мірі підтверджували числові значення митної вартості товару, а підстав для витребування додаткових документів не існувало. Просить задовольнити позов повністю.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову. Свої заперечення аргументує тим, що за митною декларацією були подані супровідні документи, які не є достатніми для визнання заявленої митної вартості товару за першим методом та містять розбіжності. Зазначає, що на вимогу митниці декларантом не було подано додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, тому митну вартість товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості. Відповідач зазначає, що вказані товари оформлено у вільний обіг 24.09.2020 згідно з МД № UA204120/2020/88617 з врахуванням рішення про коригування митної вартості. В такому разі, оскільки декларантом подано документи, які на думку митниці фактично не підтверджують заявлену позивачем вартість товару, рішення та картка відмови прийняті митним органом в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

09 грудня 2020 року позовна заява надійшла до суду.

14 грудня 2020 року ухвалою суду позовна заява залишалася без руху.

31 грудня 2020 року позивач подав до суду клопотання про усунення недоліків позовної заяви та приєднання документів.

11 січня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

10 березня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позов.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини спору, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд враховує наступне.

13 травня 2020 року між позивачем у справі Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітлюкс» та компанією QINGDAO TIANSHUN INDUSTRIAL CO., LTD укладено контракт № 07/07/20, відповідно до п.1.1. якого продавець зобов`язався продати, а покупець купити товар за асортиментним переліком у погодженій сторонами кожній окремій партії, кількість, ціна та одиниці виміру якого вказані в специфікаціях (пакінгах, інвойсах), що є невід`ємними частинами даного контракту, та на умовах встановлених даним контрактом. Сторони узгодили, що вартість упаковки включена у ціну «Товару».

Відповідно до п. 2.1. Контракту товар буде поставлено на умовах FOB (Інкотермс 2000).

Згідно п. 2.4. Контракту, сторони домовились, що усі витрати, які повинні оплачуватись в країні продавця, сплачуються продавцем, відповідно витрати в країні покупця сплачує покупець, включаючи мито, митні збори, податки.

Порядок оплати товару та здійснення розрахунків врегульовано сторонами в розділі 5 контракту. Зокрема, згідно п. 5.1. Контракту загальна вартість контракту визначається загальною вартістю товару, поставленого згідно специфікацій. Валюта контракту долар США. Ціни не включають податки та інші збори, що підлягають оплаті в країнах, інших ніж країна продавця. Оплата кожної окремої партії товару здійснюється покупцем на підставі умов специфікації Продавця (п. 5.3. контракту). Комісійну винагороду банків-кореспондентів за проходження платежу до рахунку продавця сплачує покупець (п. 5.4. контракту).

Судом встановлено, що на виконання положень Контракту сторони уклали специфікацію від 30.07.2020 та пакувальний лист від 30.07.2020, в яких визначено ціну, перелік, кількість та асортимент товару, що постачається за умовами контракту. Сторонами контракту узгоджено, що на адресу покупця буде поставлено рукавички трикотажні, виготовлені з бавовняних та поліефірних волокон, просочені та покриті пластмасою, мають часткове покриття у вигляді крапок на основі полівінілхлориду, 10G білі бавовняні, з вкладкою, ламіновані одностороннім покриттям у вигляді крапок, довжиною 24,5 см 509760 шт., 254880 пар, відомості про торгівельну марку відсутні. Загальна вага: брутто - 23370 кг, нетто - 22900 кг. Ціна товару 28393,63 доларів США.

До матеріалів справи долучений інвойс № TS80101 від 30.07.2020, який, окрім інформації про асортимент товару, містить відомості про його ціну в розмірі 28393,63 доларів США.

Зазначений товар було поставлено на територію України з порту навантаження QINGDAO, CHINA до порту відвантаження місто CHORNOMORSK, що підтверджується коносаментом №WMS20074111. У коносаменті №WMS20074111 міститься посилання на контейнер - SUDU6819026, товар - рукавиці та вагу товару - 23370 кг.

Матеріалами справи підтверджується, що з метою митного оформлення товару та вільного його випуску в обіг на території України 21 вересня 2020 року позивачем, через уповноважену особу, подано до митниці митну декларацію № UA204120/2020/086802 для здійснення митного оформлення товару за загальною вартістю 28393,63 доларів США. Метод визначення митної вартості товару декларантом обрано перший, за ціною договору, що вбачається з графи 43 митної декларації (код МВВ - 1).

Митну вартість товару заявлено в загальному розмірі 30623,95 доларів США, з яких 28393,63 доларів США ціна товару, 62832,00 гривень - вартість транспортування з порту навантаження до порту розвантаження. Витрати на транспортування підтверджуються довідкою про транспортні витрати № 150920-01 від 15.09.2020.

До митного оформлення відповідачу подано разом з митною декларацією наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 07/07/20 від 13.05.2020, специфікація до контракту №07/07/20 від 13.05.2020, пакувальний лист № б/н від 30.07.2020, рахунок-фактура (інвойс) № TS80101 від 30.07.2020, коносамент № WMS20074111 від 05.08.2020, декларація про походження товару № 20C3702Q6390/00020 від 07.09.2020, документи, що підтверджують вартість перевезення товару.

За результатами розгляду поданих документів, в процесі здійснення процедури митного контролю відповідач дійшов висновку, що митна вартість товару № 1 не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, що імпортуються та за рівнем, визначеним декларантом, у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за обраним декларантом методом.

На підставі цього, 21.09.2020 Поліською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за № UA204120/2020/000296/2.

У графі 33 рішення наведені обставини його прийняття, зокрема вказано що документи подані декларантом до митного оформлення містять розбіжності, а саме: наданий інвойс від 30.07.2020 № TS80101 містить інформацію щодо 20 відсотків оплати; оригінал специфікації, передбачений п. 2.6. Контракту від 13.05.2020 № 07/07/2020 не подана до митного оформлення; специфікація, інвойс від 30.07.2020 № TS80101 та Контракт згідно п. 9.1 зовнішньоекономічного Контракту від 13.05.2020 №07/07/2020, має містити печатки та підписи сторін.

Зазначається, що додатково надане платіжне доручення (MUR) 13 від 15.09.2020 не можливо поширити на заявлену до митного оформлення партію товару, оскільки відсутній Контракт та інвойс, що стосується цієї зовнішньоекономічної операції.

Графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів містить відомості, що у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості, декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості згідно ст. 53, ст. 54 МК України: 1) виписку з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товарів на заявлених комерційних умовах поставки товару; 2) висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями; 3) прайс-листи, каталоги, специфікації виробника товару для незалежного кола покупців, що можливо розповсюдити на заявлену партію; 4) банківський платіжний документ, що стосується заявленого до митного оформлення товару; 5) специфікацію; 6) декларацію країни відправлення. Також запропоновано у відповідності до п. 6 ст. 53 МК України декларанту за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості.

У зв`язку з неподанням додаткових документів, що витребовувались митним органом, митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні товари за ЄАІС, а саме: Товар № 1 4,41 USD/кг (митна декларація від 26.08.2020 № UA204120/2020/73598 4,41 USD/кг). Числове значення митної вартості товару становить 2845041,9102грн (100989,00001 USD).

Зазначене рішення слугувало підставою для прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення № UA204120/2020/01474 від 21.09.2020. Як зазначено в картці відмови, причиною формування цього документа є наступні обставини: у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості № UA204120/2020/000296/2 від 21.09.2020.

При цьому, декларанту роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації до митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме вказано про необхідність приведення митної вартості в графах 12, 45 ВМД у відповідності до рішення про визначення митної вартості № UA204120/2020/000296/2 від 21.09.2020.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частинами 1-2 статті 53 Митного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу вимог частини 5 статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 2 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому, частиною 1 статті 57 Митного кодексу України закріплено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

У силу вимог частини 2-3 статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією (частина 4 статті 57).

Таким чином, до виключних повноважень органу доходів і зборів належить здійснення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, яке полягає у перевірці числового значення та методу визначення заявленої митної вартості.

Разом з тим, з урахуванням положень частини 3 статті 318 Митного кодексу України, яка встановлює, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, реалізація зазначених повноважень повинна відбуватись із обмеженим втручанням у процедуру самостійного визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, котрому повинна передувати наявність в органу доходів і зборів обґрунтованих сумнiвiв у правильності визначення заявленої митної вартості товарів.

Відповідно до частини 4 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з частиною 5 статті 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Частиною 11 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Відповідно до частини 9 статті 58 Митного кодексу України, розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Згідно з частиною 2 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина 3 статті 58 Митного кодексу України).

Системний аналіз вищенаведених норм вказує на те, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на імпортерові. Митний орган може витребувати додаткові документи лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні вищенаведених норм, сумніви митниці є обґрунтованими тоді, коли:

- надані декларантом документи містять розбіжності,

- або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари,

- або наявні ознаки підробки.

Відповідно, наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

- невірно проведений розрахунок митної вартості;

- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналізуючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що підставою його прийняття є відсутність усіх даних необхідних для визначення митної вартості товарів за методом обраним декларантом у документах поданих до митного оформлення, а також наявність розбіжностей у таких документах.

Відповідачем наведені такі розбіжності, а саме вказано, що наданий інвойс від 30.07.2020 № TS80101 містить інформацію щодо 20 відсотків оплати; оригінал специфікації, передбачений п.2.6. контракту від 13.05.2020 № 07/07/2020 не подана до митного оформлення; специфікація, інвойс від 30.07.2020 № TS80101 та контракт згідно п.9.1 зовнішньоекономічного контракту від 13.05.2020 №07/07/2020, має містити печатки та підписи сторін.

Надаючи правову оцінку висновкам митного органу про розбіжності у поданих декларантом до митного оформлення документах, а також перевіривши їх фактичну відповідність закону, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що до митного оформлення позивачем подано інвойс №TS80101 від 30.07.2020. Суд вказує, що інвойс є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за товари, що поставляються (або вже фактично поставлені) чи послуги, що надаються (або фактично надані). Затвердженої форми інвойсу та вимог щодо його заповнення законодавством України не передбачено, відтак наявність чи відсутність певного реквізита не може трактуватися як неналежність поданого документа.

Крім того, перевіривши доводи митного органу, судом встановлено, що за умовами Контракту № 07/07/20 від 13.05.2020, порядок оплати не передбачається положеннями інвойсу. Положення «Deposite: 20% Deposit, balanceagainst B/L» не означає, що було сплачено лише 20% вартості товару, а відповідне положення вказує на можливість передоплати в розмірі 20% від вартості товару. Відповідно до п. 5.3. оплата кожної окремої партії товару здійснюється покупцем на підставі умов специфікації продавця.

Суд встановив, що специфікація була подана декларантом для митного оформлення та містила всі необхідні реквізити відповідно до п. 9.1. Контракту. Подана специфікація повністю підтверджує заявлену вартість товару в сумі 28393,63 доларів США, не містить будь-яких розбіжностей та відповідає умовам контракту № 07/07/20 від 13.05.2020. На виконання відповідних положень позивачем було оплачено вартість товару, підтвердженням чого є платіжне доручення в іноземній валюті від 15.09.2020 щодо оплати повної вартості товару на суму 28393,63 доларів США.

Тому, доводи відповідача про те, що наданий інвойс від 30.07.2020 № TS80101 містить інформацію щодо 20 відсотків оплати, суд до уваги не бере.

Щодо доводів митного органу про те, що оригінал специфікації, передбачений п. 2.6. контракту від 13.05.2020 № 07/07/2020, не поданий до митного оформлення, суд зазначає, що відсутність оригіналу специфікації не є розбіжністю у поданих до митного оформлення документах та не впливає на заявлену ціну товару.

Суд звертає увагу сторін, що специфікація - це документ, який додається до договору поставки і є його невід`ємною частиною. У ній вказують дані, що характеризують предмет договору (включаючи найменування певного виробу, їх кількість, матеріал, масу і т. ін.), асортимент (номенклатуру) товару, його ціну, строки поставки й інші умови. Судом перевірено специфікацію від 30.07.2020, яка подана до митного оформлення, та встановлено, що даний документ відповідає положенням контракту, містить печатки та підписи сторін.

Щодо посилання відповідача на те, що додатково надане платіжне доручення (MUR) 13 від 15.09.2020 не можливо поширити на заявлену до митного оформлення партію товару, оскільки відсутній контракт та інвойс, що стосується цієї зовнішньоекономічної операції, суд зазначає, що платіжне доручення (MUR) 13 від 15.09.2020 містить реквізити сторін договору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітлюкс» та компанію QINGDAO TIANSHUN INDUSTRIAL CO., LTD. В описі платежу вказано - оплата за рукавиці відповідно до договору № 07/07/20 від 13.05.2020. Сума оплати відповідає заявленій в специфікації до договору та в поданій митній декларації.

Суд зазначає, що відсутність в платіжному документі вказівки на інвойс самостійно не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації платежу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.

Загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті регулюється Положенням про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2008 року № 216. Відповідно до пункту 2.2 Положення № 216 платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів. При цьому, чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на інвойс чи проформу-інвойс.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18.

За таких обставин суд зазначає, що доводи митного органу про наявність розбіжностей в документах поданих позивачем разом з митною декларацією № UA204120/2020/086802 від 21.09.2020 не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами даної справи. Подані позивачем документи були належними, достовірними та підтверджували митну вартість товару за ціною договору, тобто за першим методом визначення митної вартості товару.

Щодо ненадання декларантом додатково витребуваних митним органом документів суд зазначає, що перелік підстав для формування митним органом вимоги про надання декларантом додаткових документів, що наведений у частині третій статті 53 МК України є виключним: (1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; (2) у разі якщо документи містять ознаки підробки; (3) у разі якщо документи або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас судом встановлено, що основні документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів, тобто ті, які визначені у частинах 1-2 статті 53 МК України, декларант позивача митному органу надав у повному обсязі, такі документи не містили розбіжностей та ознак підробки, а також підтверджували усі складові митної вартості товару. З огляду на викладене, вимога митного органу адресована декларанту надати додаткові документи була прийнята з порушенням ч. 3 ст. 53 МК України.

Окрім цього, відповідно до установленої прецедентної практики Верховного Суду, зокрема в постанові від 30.10.2018 у справі № 826/25605/15 судом зроблено правовий висновок про те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

При вирішенні адміністративного спору суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, що наведена у постановах № 21-56а10, № 21-76а10, № 21-213а11, № 21-418а11, № 21-245а12 від 21.01.2011, від 07.02.2011, від 14.11.2011, від 06.02.2012 та від 11.09.2012, відповідно, за якою, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Крім того, суд зазначає що відповідачем не доведено і обґрунтованість власних розрахунків, ні нормативно, ні фактично.

Зокрема, відповідно до оскаржуваного рішення вбачається що митну вартість імпортованих товарів визначено на основі раніше визнаних митними органами митних вартостей. Товар № 1 4,41 USD/кг (митна декларація від 26.08.2020 № UA204120/2020/73598 4,41 USD/кг). Числове значення митної вартості товару становить 2845041,9102 грн (100989,00001 USD).

Разом з тим, отримана інформація в ЦБД ЄАІС Держмитслужби про вантажні митні декларації, на які митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.

Суд враховує висновки Верховного суду України від 19.08.2020 у справі № 140/754/19 про те, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести номер та дату митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи, зокрема, умови поставки, комерційні умови тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару у митній декларації № UA204120/2020/086802 від 21.09.2020, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено.

З огляду на викладене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA204120/2020/000296/2 від 21.09.2020 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204120/2020/01474 від 21.09.2020 не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідних рішень суб`єкта владних повноважень, тому, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 10214,46 гривень.

З огляду на те, що позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітлюкс» задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби сплачений позивачем судовий збір у розмірі 10214,46 гривень.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнання протиправними та скасувати рішення Поліської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 21 вересня 2020 року № UA204120/2020/000296/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21 вересня 2020 року № UA204120/2020/01474.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітлюкс» за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби судовий збір у сумі 10214,46грн (десять тисяч двісті чотирнадцять гривень, 46коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІТЛЮКС" (43020, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3; );

2) відповідач - Поліська митниця Держмитслужби (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Соборна, 104; ).

Суддя Т.О. Комшелюк