Справа № 160/13003/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
13.10.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнень просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до мого трудового стажу періоди роботи з 02.07.1987 року по 01.03.1992 року в птахофабриці "Українська";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з подальшими змінами та доповненнями, починаючи з 20.08.2020 року.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до відділу з питань перерахунків пенсії №4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з метою призначення пенсії за віком. Листом Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області від 27.08.2020 року позивачу повідомлено, що до її трудового стажу не зараховані періоди роботи з 02.07.1987 року по 01.03.1992 року, оскільки в трудовій книжці при звільненні неможливо прочитати печатку підприємства. Відповідно до наданої позивачем архівної довідки №309 -М від 07.07.2020 року про стаж та заробітну плату відповідачем встановлено, що вказана довідка не відповідає паспортним даним, а саме не повністю зазначені ім`я та по батькові. Із такими діями відповідача позивач не погоджується та вважає, що основним документом для визначення права на зарахування періодів роботи до трудового стажу є трудова книжка. У зв`язку з викладеним, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 10.02.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком з 20.08.2020 року.
За матеріалами пенсійної справи загальний страховий стаж ОСОБА_1 зараховано по 31.07.2020 року та складає: 36 років 11 місяців 20 днів.
При призначенні пенсії за віком позивачу відповідачем не був взятий до уваги період роботи позивача в птахофабриці "Українська" з 02.07.1987 року по 01.03.1992 року, оскільки в трудовій книжці при звільнені не читається печатка підприємства, а довідка від 07.07.2020 року № 309-М про підтвердження трудового стажу за спірний період не відповідає паспортним даним позивача.
Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернулась до суду.
Таким чином, предметом спору в даній справі є незарахування відповідачем до загального трудового стажу позивача періоду її роботи з 02.07.1987 року по 01.03.1992 року.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 від 01.08.1977 року, у спірний період вона працювала:
- 06.12.1979 року - принята на должность няни д/яслей на Украинскую птицефабрику" (мовою оригіналу) (пр. № 103-К от 10.12.1979 г.);
- 01.07.1987 року - переведена няней-уборщицей д/сада (мовою оригіналу) (пр. № 61 от 02.07.1987 г.);
- 01.03.1992 року - переведена на работу в Гуляйпольский с/совет" (мовою оигіналу) (пр. № 13 от 14.02.1992 г.), при цьому не читається печатка, якою скріплено запис.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не було зараховано до загального трудового стажу позивача при призначенні пенсії за віком період роботи в птахофабриці "Українська" з 02.07.1987 року по 01.03.1992 року, оскільки в трудовій книжці при звільнені не читається печатка підприємства, а довідка від 07.07.2020 року № 309-М про підтвердження трудового стажу за спірний період не відповідає паспортним даним позивача.
Проте, суд критично ставиться до такого висновку у зв`язку з наступним.
Судом встановлено, що дійсно в трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 від 01.08.1977 року запис від 01.03.1992 року - переведена на работу в Гуляйпольский с/совет" (мовою оигіналу) (пр. № 13 от 14.02.1992 г.), скріплений печаткою, яка не читається.
Також судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано архівну довідку, видану КЗ «Криничанський районний трудовий архів» від 07.07.2020 року № 309-М про відпрацьовані нею вихододні та заробітну плату за період роботи з 01.01.1987 року по 31.12.1992 року в птахофабриці "Українська".
Відповідач вказує, що ним не зараховано спірний період роботи позивача до трудового стажу у зв`язку із тим, що в даній довідці за період з 1987-1992 роки, зазначена " ОСОБА_1 - "Так у документах" (російською мовою), а в паспорті позивача, виданому 28.08.2002 року серії НОМЕР_1, зазначено прізвище, ім`я та по-батькові на українській і російській мові відповідно « ОСОБА_1 », " ОСОБА_1 ", що має розбіжність з архівною довідкою від 07.07.2020 року № 309-М.
Проте, суд зазначає, що архівна довідка КЗ «Криничанський районний трудовий архів» від 07.07.2020 року № 309-М видана на ім`я « ОСОБА_3 » (мовою оригіналу), так як зазначено в паспорті позивача, виданому 28.08.2002 року серії НОМЕР_1.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до положеннями частини 3 статті 44 Закону №1058 передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Відповідні положення кореспондуються і в Законі України «Про пенсійне забезпечення».
Так, згідно з ч. 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).
На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей.
Проте, в даному випадку відповідач не скористався своїм правом перевірки достовірності записів у трудовій книжці, натомість не зарахував період роботи позивача в птахофабриці "Українська" з 02.07.1987 року по 01.03.1992 року.
Крім того, за приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993р. №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що існуючі неточності в записах про роботу позивача за період з 02.07.1987 року по 01.03.1992 року, а саме печатка підприємства, яка погано читається є формальними, тому дії відповідача в частині не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком періоду роботи з 02.07.1987 року по 01.03.1992 року в птахофабриці «Українська» є протиправними.
Щодо відновлення порушеного права позивача суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Позивач в своїй позовній заяві просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до її трудового стажу періоди роботи з 02.07.1987 року по 01.03.1992 року в птахофабриці "Українська";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з подальшими змінами та доповненнями, починаючи з 20.08.2020 року.
В ході розгляду даної справи судом встановлено, що 20.08.2020 року позивачу призначено пенсію за віком, що підтверджується витягом з електронної пенсійної справи з програми ІКІС ПФУ, а саме протоколом про призначення пенсії за віком від 25.08.2020 року, що міститься в матеріалах даної справи.
Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне визначити спосіб відновлення порушених прав позивача шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині незарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком періоду роботи з 02.07.1987 року по 01.03.1992 року в птахофабриці «Українська» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату заборгованості з урахуванням виплачених сум ОСОБА_1 пенсії за віком з 20.08.2020 року, зарахувавши до загального трудового стажу, додатково до визнаного, період її роботи 02.07.1987 року по 01.03.1992 року в птахофабриці «Українська».
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Проте, відповідачем не було надано достатніх доказів на підтвердження правомірності своїх дій в частині незарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком періоду роботи з 02.07.1987 року по 01.03.1992 року в птахофабриці «Українська», у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 840,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 630,30 грн.
Згідно частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-90, 139, 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині незарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком періоду роботи з 02.07.1987 року по 01.03.1992 року в птахофабриці «Українська».
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна