Справа № 308/3066/21
Суддя: Дегтяренко К. С.
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3066/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Дегтяренко К.С.,
за участю секретаря судового засідання Чейпеш В.В.

учасників справи:

представника позивача - Іванов С.В.

відповідача Каракус Юсуф

адвоката Ставичного П.І.

перекладачів Галаган І.В., Сеїт-Ахмет Балташ

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м.Ужгород, справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, -

встановив:

Позивач Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із адміністративним позовом до відповідача громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Позов мотивує тим, що відповідач 10.03.2021 року о 16 год. 10 хв. в пункті пропуску «Малий Березний» в порядку Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб, був прийнятий на територію України, який 07.03.2021 року незаконно перетнув державний кордон поза встановленими пунктами пропуску з України в Словацьку Республіку, в районі 89 прикордонного знаку. Оригінали документів, що підтверджують особу та законність перебування на території України у відповідача відсутні.

В подальшому, відповідно до ст. 263 КУпАП, був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

Позивач зазначає, що своїми діями відповідач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Про затримання відповідача було повідомлено акредитовану в Україні консульську установу країни походження іноземця або особи без громадянства. Разом з тим, в ході роботи з відповідачам та перевірки бази даних «Ризик» було встановлено, що відповідач 15.02.2021 року на територію України потрапив у встановлений законом порядок через пункт пропуску для авіаційного сполучення «Бориспіль» по закордонному паспорту.

Також в позові є посилання, що процедура застосування реадмісії передбачена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2015 року №158 «Про затвердження Інструкції про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб».

Проведення заходів реадмісії з будь якою договірною стороною передбачає ряд організаційних заходів, які включають процедуру ідентифікації особи, обмін інформацією між сторонами, та сам процес передачі особи від одного компетентного органу до другого компетентного органу. А також зазначає, що вказані заходи не можливо провести без утримання у відповідному пункті тимчасового перебування іноземців.

З огляду на викладене позивач просить затримати громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів), з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12 березня 2021 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача Іванов С.В. позов підтримав повністю, просив його задовольнити наголосив на тому, що відповідно до Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ОСОБА_1 підлягає примусовому видворенню, однак з врахуванням наявності угоди про реадмісію між Україною та Турецькою республікою вважають за необхідне застосувати саме процедуру реадмісії.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, підтвердив, обставини викладені у позові та зазначив, що хотів би проживати на території України та приїхав сюди з метою відкрити фірму та працювати на території України, свідомого наміру поїхати проживати до країн Европейського союзу не мав, кордон незаконно перетнув випадково.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач 10.03.2021 року о 16 год. 10 хв. в пункті пропуску «Малий Березний» в порядку Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб, був прийнятий на територію України, який 07.03.2021 року незаконно перетнув державний кордон поза встановленими пунктами пропуску з України в Словацьку Республіку, в районі 89 прикордонного знаку. Оригінали документів, що підтверджують особу та законність перебування на території України у відповідача відсутні.

Документи що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: протоколом про адміністративне затримання від 10.03.2021 року, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучених речей і документів від 10.03.2021 року, довідкою №21/233 від 11.03.2021 року, акт про прийняття передавання особи від 10.03.2021 року.

Дії громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), кваліфіковані за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Згідно з частиною 2 статті 14 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

За приписами частини 1 статті 29 Закону №3773-VI передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію. Частина 3 встановлює, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Згідно із частиною 4 статті 30 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Отже, зі змісту ч. 1 ст. 289 КАС України вбачається, що якщо існує ризик втечі іноземця або особи без громадянства, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, то це є підставою подання центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України до місцевого загального суду як адміністративного суду позовної заяви про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Законом України "Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Турецької Республіки про реадмісію осіб від 24.07.2006 року, було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Турецької Республіки про реадмісію громадян обох держав, підписану 7 червня 2005 року в м. Анкарі.

Згідно статті 4 цієї Угоди запитувана договірна Сторона відповідає на запит щодо здійснення реадмісії осіб, які підлягають реадмісії, виданий запитуючою Договірною Стороною, протягом 45 днів після дати отримання такого запиту. Запитувана Договірна Сторона робить усе можливе, щоб скоротити час надання відповіді на запит у разі, якщо запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитуваній Договірній Стороні про те, що особа, яка підлягає реадмісії, поміщена в заклад, що знаходиться під охороною, або заарештована з метою здійснення депортації. Запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитувану Договірну Сторону про заплановану дату передачі особи, яка підлягає реадмісії, принаймні за 7 днів до настання цієї дати. Запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій Договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.

Згідно статті 6 цієї Угоди кожна договірна сторона на запит іншої договірної сторони здійснює реадмісію іноземців та осіб без громадянства, які нелегально в`їхали на територію держави запитуючої договірної сторони безпосередньо з території держави запитуваної договірної сторони, і які не виконують чинні правові умови в`їзду на територію держави запитуючої договірної сторони. Запитуюча договірна сторона приймає таких іноземців та осіб без ромадянства назад на тих самих умовах, якщо після перевірки буде встановлено, що вони не в`їхали на територію держави запитуючої договірної сторони безпосередньо з території держави запитуваної договірної сторони.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2015 №158 затверджено "Інструкцію про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб" (далі - Інструкції №158), яка розроблена відповідно до Конституції України, міжнародних договорів України у сфері реадмісії, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства",;Про громадянство України",;Про Державну прикордонну службу України", ;Про прикордонний контроль", Про захист персональних даних", Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, а також міжнародних норм і стандартів, що визначають права та свободи людини і громадянина.

Згідно розділу VIII Інструкції №158 у разі виявлення на території України осіб, які підлягають реадмісії або транзитному перевезенню територією договірної держави, компетентний (уповноважений) орган України в порядку та в строки, визначені міжнародною угодою про реадмісію, надсилає відповідний запит компетентному (уповноваженому) органу договірної держави. При надходженні від запитуваної договірної держави позитивної відповіді на запит про реадмісію: компетентні (уповноважені) органи ДМС здійснюють передавання осіб у порядку, визначеному пунктом 6 розділу V та пунктами 1 - 6 розділу VII цієї Інструкції; органи охорони державного кордону здійснюють передавання осіб у порядку, визначеному пунктами 4 - 6 розділу VI та пунктами 1 - 6 розділу VII цієї Інструкції. При надходженні або наданні позитивної відповіді щодо здійснення транзитного перевезення іноземців або осіб без громадянства територією запитуваної договірної держави або України: компетентні (уповноважені) органи ДМС, надіславши повідомлення начальнику відповідного органу охорони державного кордону, в порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 розділу V цієї Інструкції, забезпечують здійснення транзитного перевезення територією запитуваної договірної держави або України до країни прямування, а також можуть надати сприяння в здійсненні транзитного перевезення в порядку, визначеному абзацом другим пункту 7 розділу ІІ цієї Інструкції; органи охорони державного кордону здійснюють пропуск осіб, які підлягають реадмісії, через державний кордон та супроводжуючих осіб у встановленому законом порядку, а також можуть надати сприяння в здійсненні транзитного перевезення в порядку, визначеному абзацом третім пункту 7 розділу ІІ цієї Інструкції.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованим, оскільки у відповідача відсутній належний паспортний документ для виїзду з території України, на підставі якого він може вибути з території України, він не належить до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачем не представлено, при цьому останній порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та фактично незаконно перебуває на території України.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, відомості, що відповідач відноситься до осіб, яким надано статус біженця і є особою, яка потребує додаткового захисту відсутні. У відповідача відсутні будь- які документи, що посвідчують особу, підтверджують законність його перебування на територію України або дають право на виїзд за межі території України, передбачених п.п. 16-19 та 20 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Вказану особу було затримано відповідно до ст. 263 КУпАП.

Відповідач в судовому засіданні визнав, що паспорт громадянина Турецької Республіки на даний час у нього відсутній, оскільки був вилучений у нього особами які допомагали йому незаконно перетнути державний кордон України.

В ході судового розгляду встановлено, відповідач не має законних підстав для перебування на території України та існує ризик перешкоджання проведенню процедури його реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, оскільки в останнього відсутні документи, що дають право на виїзд з України.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 257, 241, 244, 246, 289 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Турецької Республіки про реадмісію громадян обох держав, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію - задовольнити.

Затримати громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів) з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.289 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.С. Дегтяренко