Справа № 380/12424/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФ України у Львівській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 62 від 23.10.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону № 1788;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону № 1788, з часу звернення за призначенням пенсії за вислугу років, тобто з 16.10.2020 року.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог зазначила, що не погоджується з рішенням відповідача, яким їй відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. Наголосила, що її стаж роботи з 26.10.1993 по 31.08.1997 на посаді вихователя та з 01.09.1997 по 26.07.2020 на посаді педагога організатора Зимноводівської середньої школи № 1 підтверджено відомостями трудової книжки. Зазначила, що станом на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії її спеціальний стаж становив 26 років, що є достатнім для призначення пільгової пенсії. Вважаючи рішення відповідача про призначення пенсії за вислугу років протиправним, звернулася до суду з позовом про його скасування.

Ухвалою судді від 04.01.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.01.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. №5510).

27.01.2021 представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 15.02.2021 відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Відповідач позову не визнав. 27.01.2021 подав відзив на позовну заяву (вх. №5510). Зазначив, що спеціальний стаж роботи, який дає право позивачці на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, станом на 11.10.2017 становив 23 роки 11 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення такого виду пенсії. Враховуючи наведене, відповідач вважає оскаржуване рішення правомірним та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 26.10.1993 по 31.08.1997 року працювала на посаді вихователя учнівської молоді Зимноводівської середньої школи № 1.

В подальшому, з 01.09.1997 по 26.07.2020 працювала на посаді педагога організатора Зимноводівської середньої школи № 1.

16.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до ГУПФ України у Львівській області із заявою встановленого зразка та відповідним пакетом документів про призначення пенсії.

ГУПФ України у Львівській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до п. є ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення №62 від 23.10.2020.

Відмова у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах обумовлена тим, що спеціальний стаж роботи, який дає право ОСОБА_1 на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, станом на 11.10.2017 становив 23 роки 11 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення такого виду пенсії.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення. Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Статтею 2 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно до ст. 7 Закону України Про пенсійне забезпечення звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до ст. 52 Закону України Про пенсійне забезпечення право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до п.е ст. 55.

Пунктом е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII (надалі по тексту - Закон №213), зокрема, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію (абзаци перший - одинадцятий пункту е статті 55 Закону №1788), а Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 року №911-VIII (надалі по тексту - Закон №911) встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті е ст. 55 Закону №1788.

Так, відповідно до внесених змін п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними, зокрема, такого віку: 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. а ст. 54, ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991року №1788-XII зі змінами, внесеними Законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 року №911-VIII.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Конституційний Суд України вказав, що положення п а ст. 54, ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у п а ст. 54 Закону України Про пенсійне забезпечення, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах е, ж ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст. ст. 1, 3, ч. 3 ст. 22, ст. 46 Основного Закону України.

Також, Конституційний Суд України зазначив, що положення п. а ст. 54, ст. 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту а статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, суперечать положенням ст. ст. 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019, положення п. а ст. 54, ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 04.06.2019 року при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213 та Законом №911.

Отже, на день звернення позивача із заявою від 16.10.2020 про призначення пенсії за вислугу років, п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.

Так, до Переліку віднесено, зокрема: дитячі будинки, дитячі трудові та виховно-трудові колонії, дитячі приймальні пункти і приймальники-розподільники для неповнолітніх, логопедичні пункти і стаціонари, школи-клініки; дошкільні навчальні заклади всіх типів.

До Переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено, зокрема: директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної частини або роботи, вчителі, вихователі, вихователі-методисти, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, майстри виробничого навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи, музичні керівники.

Згідно розділу 1 Освіта Переліку №9090 правом на пенсію за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення користуються, зокрема, вихователі та педагоги організатори загальноосвітніх навчальних закладів освіти.

Із матеріалів справи видно, що спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 станом на дату подання заяви про призначення пенсії становив понад 26 років.

При цьому, згідно оскаржуваного рішення та як зазначає у відзиві на позовну заяву сам відповідач, спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 року, складає 23 роки 11 місяців 17 днів.

Суд зауважує, що згідно записів у трудовій книжці, спеціальний стаж позивача на момент звернення до відповідача, становить більше, ніж 26 років, що дає право на отримання пенсії за вислугу років.

Таким чином, суд не приймає до уваги, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії за вислугою років, позивач набула право на отримання такої пенсії незалежно від віку, згідно пункту е ч. 1 ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, як працівник освіти, який має спеціальний стаж роботи більше 25 років.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 62 від 23.10.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно п. п. 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України (№25921/02), Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. United Kingdom, №44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття майно, а саме в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як наявне майно, так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися активом: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Von Maltzan and Others v. Germany, № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у п. 61 Рішення Брумареску проти Румунії Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. Romania, №28342/95). Крім цього, у п. 109 справи Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (Judgmentin the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova, №45701/99).

На підставі викладеного вище, враховуючи невірне тлумачення відповідачем положень законодавства, скасування спірного рішення, суд, з метою належного захисту прав позивача, враховуючи дискреційні повноваження ГУПФ у Львівській області в частині призначення пенсі, вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Таким чином, за наслідком розгляду справи, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Щодо судового збору, суд зазначає, що а правилами, визначеними ст. 139 КАС України, судові витрати позивача компенсуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 26-26, 73-77,139, 244 246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 62 від 23.10.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016. м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, від 16.10.2020 року, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016. м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. судових витрат у вигляді судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 12.03.2021.

Суддя Потабенко В.А.