Справа № 260/3927/20
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2021 року м. Ужгород№ 260/3927/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Шестак Н.В.,

за участю сторін:

позивач: ОСОБА_1 - у судове засідання не з`явився,

відповідач 1: Державна судова адміністрація України представник не з"явився,

відповідач 2: Закарпатський апеляційний суд представник не з`явився,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України представник не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ), Закарпатського апеляційного суду (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Довженка, 7, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) про стягнення невиплаченої суддівської винагороди, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 26 лютого 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі складено 11 березня 2021 року, у зв`язку із діагностуванням у працівників апарату суду SARS-CoV-2 та в період з 09 по 10 березня 2021 в приміщеннях суду за адресою вул. Загорська, 30 проводилася санітарна дезинфекція згідно Наказу голови суду № 17/0 від 05.03.2021 року.

30 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, якою просить: 1) стягнути із Закарпатського апеляційного суду на його користь невиплачену суддівську винагороду загальною сумою 424 645,57 грн ; 2) допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення із Закарпатського апеляційного суду на його користь суддівської винагороди за один місяць у розмірі 196 537,00 грн ; 3) постановити, що стягнута сума невиплаченої суддівської винагороди визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

07 грудня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання.

16 лютого 2021 року ухвалою суду закрито пiдготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач аргументує тим, що є суддею Закарпатського апеляційного суду. У період з 01 січня 2020 року до 18 квітня 2020 року йому було нараховано та виплачено суддівську винагороду, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад у розмірі 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1 та з доплатою за вислугу років у розмірі 70% до посадового окладу за наявності стажу понад 30 років. Однак, у зв`язку набранням чинності 18 квітня 2020 року Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у квітні та до завершення карантину розмір суддівської винагороди було обмежено 10 розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року. З огляду на що, у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року Закарпатський апеляційний суд нараховував та виплачував йому щомісяця суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. За квітень-серпень 2020 року відповідачі не виплатили нараховану суддівську винагороду загальною сумою 424 645,57 грн . Вказані дії відповідачів вважає протиправними, оскільки вони суперечать положенням ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», порушують гарантії незалежності суддів, встановлені Конституцією України, а тому підлягають захисту в судовому порядку. Також, звертає увагу суду на визнання Конституційним Судом України зазначених змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» неконституційними. Належним та дієвим способом захисту порушених прав позивач вважає - стягнення з відповідачів належної йому, але не виплаченої суддівської винагороди, відповідно до розмірів суддівської винагороди, передбачених спеціальним законом України «Про судоустрій і статус суддів»

17 грудня 2020 року відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, проти задоволення позову заперечують. Зазначають, що суддівська винагорода суддям нараховується та виплачується за рахунок кошторису Закарпатського апеляційного суду. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» з 12.03.2020 року встановлено карантин. Верховною Радою України 13 квітня 2020 року прийнято Закон України № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», який набрав чинності 18 квітня 2020 року. Цим Законом встановлено обмеження нарахування, зокрема, суддівської винагороди, у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Таким чином, нарахована суддівська винагорода обмежується максимальним розміром 47 230 грн. (4723 х 10) на місяць. Отже, Закарпатський апеляційний суд не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» У подальшому Конституційним Судом України 28.08.2020 року ухвалено рішення № 10- р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», положень ч.1,3 ст. 29 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», абз.9 п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік». Дія частини 1 та 3 ст. 29 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» втратила чинність 28.08.2020 року. Таким чином, у період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. положення ч.1, ч.3 ст. 29 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» (у редакції Закону № 553- IX) були чинними і на підставі них було здійснено нарахування та виплата Позивачу суддівської винагороди. Враховуючи рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 року № 10-р/2020 починаючи з 28.08.2020 року виплата суддівської винагороди судді ОСОБА_1 здійснюється у повному обсязі, відповідно до ст. 135 Закону.

Відповідачем 1 або уповноваженим представником відзиву на позовну заяву до суду, у строк наданий судом в ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 07 грудня 2020 року не надано та не повідомлено суду поважні причини його ненадання.

Відповідно до статті 162 частини 6 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа пояснення у встановлений судом строк не надала, про причини неподання не повідомила, про продовження процесуального строку для подання таких не клопотала.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просить суд розглянути справу без його участі.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явилися, про час і дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про надіслання судової повістки на офіційну електронну адресу, (а.с. 84).

Представники відповідача 1 та третьої особи у судове засідання не з`явилися, про час і дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення, які вручено 12 лютого 2021 року та повернулися до суду 22 лютого 2021 року.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 14.10.2002 року № 926/2002 "Про призначення суддів" Кондор Романа Юлійовича було призначено на посаду судді Мукачівського районного суду Закарпатської області строком на п`ять років.

23 березня 2004 року Указом Президента України переведено суддю Мукачівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, (а.с. 14-17).

06 березня 2006 року Указом Президента України призначено у межах п`ятирічного строку на посаду судді апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , (а.с. 18-19).

18 вересня 2008 року постановою Верховної Ради України обрано на посаду судді апеляційного суду Закарпатської області безстроково ОСОБА_1 , (а.с. 20-21).

28 грудня 2018 року рішенням Вищої ради правосуддя № 4078/0/15-18 ОСОБА_1 було переведено на посаду судді Закарпатського апеляційного суду, (а.с. 22).

03 січня 2019 року наказом голови Закарпатського апеляційного суду № 6/ос "Про зарахування до штату Закарпатського апеляційного суду на посаду судді ОСОБА_1 " зараховано суддю ОСОБА_1 з 04 січня 2019 року до штату Закарпатського апеляційного суду, у зв`язку з переведенням його на посаду судді цього ж суду, (а.с. 23).

04 січня 2019 року наказом Закарпатського апеляційного суду № 8/ос встановлено судді Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 з 04 січня 2019 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70 відсотків до посадового окладу за наявності стажу роботи більше як 30 років, (а.с. 24).

16 жовтня 2020 року Закарпатський апеляційний суд на заяву судді від 07 жовтня 2020 року надав довідку про нараховану та виплачену суддівську винагороду за період з квітня по серпень 2020 року. Стосовно вимоги щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня по 28 серпня в повному обсязі відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» повідомили, що належна суддівська винагорода за вказаний період нарахована та виплачена у повному обсязі відповідно чинних на момент виплати нормативних документів. На теперішній час підстав для здійснення перерахунку у суду немає, бюджетні асигнування на ці виплати наразі відсутні, (а.с. 25).

Спірні правовідносини виникли з приводу неправомірної, на думку позивача, виплати його суддівської винагороди у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року у меншому розмірі, аніж передбачено нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до статті 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема судоустрій, судочинство, статус суддів.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною третьої вказаної статті передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

А частиною четвертою статті 135 Закону 1402-VIII встановлено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Згідно з частинами п`ятою восьмою статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу. Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

12 березня 2020 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, продовжуючи строк дії карантину.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року, яким доповнено Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" статтею 29 наступного змісту:

"Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)".

З 18 квітня по 27 серпня 2020 року відповідач Закарпатський апеляційний суд нараховував та виплачував позивачу щомісяця суддівську винагороду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Недоплачені суми суддівської винагороди відображені у виданих Закарпатським апеляційним судом довідці від 16 жовтня 2020 року та розрахунковому листі за 2020 рік. Як слідує із наданих доказів за квітень-серпень 2020 року розмір невиплаченої суддівської винагороди становить 424 645,57 грн.

Однак, суд не може визнати правомірними такі обмеженнями, оскільки розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів", на що безпосередньо вказує частина друга статті 130 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11 березня 2020 року в справі № 4-р/2020 з посиланням в тому числі на норми міжнародного права зазначив, що: "Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).

Відповідно до пункту 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 1 січня 2001 року № 1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Європейська Комісія "За демократію через право" (Венеційська Комісія) наголосила, що зменшення винагороди суддів за своєю суттю не є несумісним із суддівською незалежністю; зменшення винагороди лише для певної категорії суддів, безсумнівно, порушить суддівську незалежність (пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства [України], яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 9 грудня 2019 року № 969/2019 (далі - Висновок).

Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя (ч. 1 ст. 124 Основного Закону України).

28 серпня 2020 року Конституційний Суд України рішенням № 10- р/2020 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення: частини першої та третьої ст. 29 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294- ІХ зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року № 553-ІХ.

Наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу" через інші законодавчі акти.

Виходячи з наведених вимог процесуального права та враховуючи те, що ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" в частині суддівської винагороди не відповідає Конституції України та нормам міжнародного права, суд до спірних правовідносин застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Відповідно до статті 151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління.

При цьому суд зауважує, що за приписами статті 148 цього Закону, фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також у цілому щодо апеляційних, місцевих судів. Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.

Отже, обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів.

З огляду на встановлене, суд погоджується із твердженням позивача, щодо порушення відповідачами приписів ст. 19, 130 Конституції України та законодавства щодо виплати суддівської винагороди, Закарпатський апеляційний суд як роботодавець та Державна судова адміністрація як головний розпорядник коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення суддів апеляційного суду (ст. 148 ч.3 п.2 Закону "Про судоустрій та статус суддів") протиправно виплачували суддівську винагороду у розмірі меншому, ніж це передбачено спеціальним Законом України "Про судоустрій та статус суддів", а саме у щомісячному розмірі 47230,00 грн з утриманням із цих сум передбачених податків та обов`язкових платежів.

Таким чином, суд зробив висновок, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідачі мали керуватися виключно Законом України "Про судоустрій та статус суддів", при цьому застосування статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прямо суперечить статті 130 Конституції України.

Твердження про те, що Закарпатський апеляційний суд може проводити нарахування і виплати лише в рамках законодавства України в межах видатків Державного бюджету, є слушним, однак воно не нівелює висновок суду про необхідність застосування при нарахуванні і виплаті суддівської винагороди спеціального Закону № 1402-VIII.

Жодних належних та допустимих доказів того, що розмір бюджетних видатків на суддівську винагороду не дозволив відповідачу 2 - Закарпатському апеляційному суду виплатити суддівську винагороду в повному обсязі, до суду не надано.

З огляду на встановлення судом факту порушення прав позивача на одержання суддівської винагороди у визначеному статтею 135 Закону №1402 розмірі, ефективним способом відновлення порушеного права є саме стягнення із Закарпатського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 заборгованості суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) в загальній сумі 424 645,57 грн із утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

При цьому, суд вважає за можливе визначити конкретний розмір недоотриманої ОСОБА_1 частини суддівської винагороди з огляду на те, що розрахунок такої самостійно здійснений відповідачем 2 у наданій довідці № 02.5/20596/20 від 16 жовтня 2020 року, (а.с. 26).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову з мотивів, що вищезазначені.

За результатами вирішення справи позивач також просить звернути до негайного виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 2 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, рішення суду в частині присудження суддівської винагороди у межах суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 229, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України про стягнення невиплаченої суддівської винагороди задовольнити.

2. Стягнути із Закарпатського апеляційного суду (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Довженка, 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) в загальній сумі 424 645,57 грн (чотириста двадцять чотири тисячі шістсот сорок п`ять гривень, 57 коп.) із утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

3. Допустити до негайного виконання судове рішення в частині стягнення із Закарпатського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду в межах суми стягнення за один місяць 196 537, 00 грн (сто дев`яносто шість тисяч п`ятсот тридцять сім гривень, 00 коп.) із утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

СуддяТ.В.Скраль