Справа № 620/6372/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6372/20 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Мєзєнцева Є.І. та Шурка О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми), третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми), в якому просив визнати протиправною та скасувати винесену 02.12.2020 головним державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Глущенко Інною Петрівною постанову про відкриття виконавчого провадження №59511698.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що після скасування в судовому порядку постанови відповідача від 10.07.2019 про відкриття виконавчого провадження №59511698, ним повторно 02.12.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 59511698 з примусового виконання постанови ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 21.05.2019 №007 про накладення на позивача штрафу в розмірі 29211,00 грн, незважаючи на пропуск законодавчо встановленого тримісячного строку на пред`явлення до примусового виконання виконавчого документа.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що оскільки постанова ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 21.05.2019 №007 є чинною та поданою у передбачений Законом термін, після скасування постанови від 10.07.2019 про відкриття виконавчого провадження №59511698, державний виконавець після скасування попередньої постанови про відкриття виконавчого провадження в той же день прийняв нову постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 21.05.2019 №007, яка перебувала на виконанні у відповідача, з огляду на відсутність підстав для її повернення без виконання.

Третя особа подала письмові пояснення, в яких зазначила, що порушення процедури направлення постанови про відкриття виконавчого провадження не може обмежувати права ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області, як особи, якою у встановлені законодавством строки було звернуто до примусового виконання постанову про накладення на позивача штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні за його участі, однак, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, з огляду на достатність наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що участь сторін під час апеляційного розгляду справи не є обов`язковою та з огляду на положення п.3 ч.1 ст.311 КАС України, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду справи у відкритому судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.07.2019 головним державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Глущенко І.П., на підставі заяви стягувача - ГУ Держспоживслужби в Чернігівській області від 08.07.2019 № 01-02-01-24/3205 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59511698 з примусового виконання постанови ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 21.05.2019 №007 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 29211,00 грн (а.с.11-13, 15).

Вказана постанова від 10.07.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП №59511698 оскаржена позивачем у судовому порядку та рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 в задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2020 у справі № 620/3799/20 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 скасовано та прийнято нове, яким задоволено позовні вимоги, визнати протиправною та скасовано постанову від 10.07.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП №59511698 (а.с. 37-39).

Головним державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Глущенко І.П. було винесено постанову від 02.12.2020 ВП № 59511698 про скасування процесуального документу, якою скасовано документ «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 10.07.2019 (а.с. 43).

Водночас державним виконавцем у виконавчому провадженні №59511698 було винесено постанову від 02.12.2020 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 21.05.2019 №007 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 29211,00 грн (а.с.58).

Не погоджуючись з повторним відкриттям виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що постанова Головного управління Держспоживслужби в Чернігівській області № 007 від 21.05.2019 не поверталась стягувачу, підстави для її повторної реєстрації в Системі були відсутні, тому відповідачем правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2020 у виконавчому провадженню за № 59511698 на підставі та у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України, Законом України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.2 цього Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 7 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до ч.1 ст.12 вказаного Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

В силу ч.1 ст.18 наведеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 наведеної статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Таким чином, після надходження до державного виконавця виконавчого документа, який підлягає примусовому виконанню, він розпочинає його виконання та не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню є законодавчо визначеним обов`язком державного виконавця.

В той же час, законодавством визначено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, які містяться в ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», до яких належать:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відкриття виконавчого провадження відбулось із порушенням вимог законодавства, оскільки виконавчий документ було подано із пропуском встановленого ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» тримісячного строку.

З матеріалів справи вбачається, що постанова ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 21.05.2019 №007 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 29211,00 грн набрала чинності 20.06.2019 (а.с.12-13), отже, строк пред`явлення її до виконання становить 20.09.2019.

При цьому, звернення її до примусового виконання відбулось на підставі заяви ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 08.07.2019 №01-02-01-24/3205 (а.с.88), яка була отримана Прилуцьким міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області 10.07.2019 та зареєстрована за №1841/9068 і в той же день, у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59511698 (а.с.91).

Зазначена постанова була оскаржена в судовому порядку та скасована постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2020 у справі №620/3799/20 з підстав порушення порядку її направлення боржнику.

Колегія суддів звертає увагу, що скасування в судовому порядку постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Враховуючи, що заяву про примусове виконання постанови ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 21.05.2019 №007 було подано стягувачем у визначений законодавством строк та у відповідача не було законних підстав для повернення вказаної заяви стягувачу, у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» постанова ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 21.05.2019 №007 підлягає примусовому виконанню, а тому відповідачем правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2020 ВП №59511698.

Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 за № 1126/29256, затверджено Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, відповідно до п.1, 3 якого вхідна кореспонденція, в тому числі виконавчі документи, приймається й опрацьовується відповідальною особою органу державної виконавчої служби (приватним виконавцем, помічником або відповідальною особою приватного виконавця) і реєструється у автоматизованій системі виконавчого провадження (далі - Система) в день її надходження, крім виконавчих документів, виданих у формі електронних документів, реєстрація яких здійснюється у Системі автоматично. Дата реєстрації та вхідний номер документа, що є номером за порядком у відповідному році, формуються Системою автоматично. Кожному виконавчому провадженню надається єдиний унікальний номер, який формується Системою.

Отже, номер виконавчого провадження автоматично визначається автоматизованою системою виконавчого провадження, що свідчить про необґрунтованість тверджень апелянта про незаконне відкриття виконавчого провадження з тим самим номером виконавчого провадження, за яким воно було відкрите постановою державного виконавця, що скасована в судовому порядку.

З огляду на викладені обставини колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 10 березня 2021 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Є.І.Мєзєнцев

О.І.Шурко