Справа № 320/4757/20
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року № 320/4757/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС України у Київській області з вимогою визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2020 Головного управління ДПС у Київській області про нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного податку у сумі 6925,30.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що спірним податковим повідомленням-рішенням застосовані штрафні санкції за порушення термінів сплати авансових внесків з єдиного податку за відсутності законодавчо передбачених умов для цього, оскільки суми єдиного податку були сплачені позивачкою своєчасно у строки, передбачені статтею 295 Податкового кодексу України.

Відповідач проти позовних вимог заперечував з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що за позивачем рахувалася недоїмка зі сплати єдиного податку у сумі 730,80 грн. по строкам сплати 20.04.2015 та 20.06.2015, у зв`язку з чим усі поточні платежі зараховувалися контролюючим органом у порядку календарної черговості виникнення податкового боргу, що і призвело до порушення строків сплати позивачем єдиного податку та стало підставою для застосування штрафних санкцій.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що доводи викладені у відзиві на позовну заяву відповідачем є необґрунтованими. Стверджував, що відповідач в порушення строків давності здійснив 29.01.2020 перевірку, охопивши період виникнення порушення строків сплати авансових внесків, тобто (20.04.2015, 20.06.2015) та нарахував суми штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання на загальну суму 13850,60 грн., яка виникла станом на 01.01.2016. На думку позивача, відповідач вийшов за межі періоду перевірки, тобто період своєчасності сплати узгодженого грошового зобов`язання по єдиному податку, згідно до Акту перевірки зазначений з 20.02.2017 по 20.12.2019. В самому Акті взагалі не зазначено в який період виявлено порушення строків сплати податкового зобов`язання щодо сплати єдиного податку, а тексті Акту відсутнє посилання на дату (строк) виникнення податкового боргу, тобто 20.04.2015, 20.05.2015. 20.06.2015 та 01.01.2016. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що акт перевірки є незаконним та не може бути носієм доказової інформації про встановлення порушень позивачем своєчасності сплати єдиного податку у період з 20.02.2017 по 20.12.2019, а також не може бути підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від № від 19.02.2020 ГУ ДПС у Київській області про нарахування позивачу штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного податку у розмірі 6925, 30 грн.

Позивач у судовому засіданні, призначеному на 18.08.2020, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити даний адміністративний позов. Крім того, заявив клопотання про подальший розгляд даної адміністративної справи у порядку письмового провадження.

Відповідач про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про причину неявки суд не повідомив.

Протокольною ухвалою, керуючись ч.3 ст. 194 та ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 09.12.1996 (дата запису: 31.01.2005, номер запису: 0001354), за адресою: АДРЕСА_1 . Вид господарської діяльності за кодом КВЕД: 47.71 роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (основний).

Позивач перебуває на обліку в Ірпінському управлінні ГУ ДПС у Київській області з 09.12.1996, перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку за ставкою 20% (II група - 20% розміру мінімальної заробітної плати) з 20.01.2012.

ГУ ДПС у Київській області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань даних, своєчасності сплати узгодженого грошового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб за період з 20.02.2017 по 20.12.2019.

За результатами перевірки складено акт від 29.01.2020 №000280/10-36-56-05/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки), у якому зазначенні порушення термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань згідно п. 295.1. ст. 295 ПК України.

Надалі, ГУ ДПС у Київській області за результатами проведеної перевірки, відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України винесено щодо ФОП ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 19.02.2020 № про застосування штрафу на загальну суму 6920 грн. 30 коп. (50% ставки єдиного податку).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням № від 19.02.2020, позивач оскаржив його до вищестоящого податкового органу у порядку адміністративного оскарження. За результатами розгляду скарги від 12.03.2020, Державною податковою службою України прийнято рішення №15362/6/06 від 06.05.2020, яким податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач, не погоджуючись з правомірністю прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктами 295.1-295.2 ст. 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

У разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 цього Кодексу.

Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до п. 122.1 ст.122 ПК України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 п. 291.4 ст. 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

В ст. 75 ПК України визначені види перевірок.

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України передбачено право органів державної податкової служби проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.1 ст. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог ст. 86 цього Кодексу.

Так, згідно із п. 86.2. ст.86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно із п. 86.8. цієї ж статті, податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДПС у Київській області за результатами проведеної перевірки, відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України винесено щодо ФОП ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 19.02.2020 № про застосування штрафу на загальну суму 6920 грн. 30 коп. (50% ставки єдиного податку).

Судом встановлено, що в період з 18.01.2017 по 20.12.2017 позивач здійснював сплату авансових внесків з єдиного податку щоквартально у розмірі 1920,00 грн., всього за 2017 рік у сумі 7680,00 грн., дане підтверджується платіжними документами, а саме:

- квитанцією №0.0.68876078.1 від 18.01.2017 на суму 1920,00 грн.;

- квитанцією №6982436 від 19.04.2017 на суму 1920,00 грн.;

- квитанцією №7750184 від 18.07.2017 на суму 1920,00 грн.;

- квитанцією №8527468 від 18.10.2017 на суму 1920,00 грн.

Також, в період з 17.01.2018 по 20.12.2018 позивач здійснював сплату авансових внесків з єдиного податку щоквартально у розмірі 2233,80 грн., всього за 2018 рік у сумі 9666,00 грн., дане підтверджується платіжними документами, а саме:

- квитанцією №9390385 від 17.01.2018 на суму 2233,80 грн.;

- квитанцією №10275300 від 16.04.2018 на суму 2233,80 грн.;

- квитанцією №20656450 від 19.07.2018 на суму 2233,80 грн.;

- квитанцією №22386641 від 19.10.2018 на суму 2233,80 грн.

Крім того, судом встановлено, що в період з 18.01.2019 по 20.12.2019 позивач здійснював сплату авансових внесків з єдиного податку щоквартально у розмірі 2503,80 грн., всього за 2019 рік у сумі 10015,20 грн., дане підтверджується платіжними документами, а саме:

- квитанцією №25042195 від 18.01.2019 на суму 2503,80 грн.;

- квитанцією №28615734 від 19.04.2019 на суму 2503,80 грн.;

- квитанцією №32653633 від 19.07.2019 на суму 2503,80 грн.;

- квитанцією №37348082 від 18.10.2019 на суму 2503,80 грн.

Дослідивши витяг з інтегрованої картки платника податків, судом встановлено, що:

- в період з 18.01.2017 по 20.12.2017 позивач здійснював сплату авансових внесків з єдиного податку щоквартально у розмірі 1920,00 грн. (згідно з датам: 18.01.2017; 19.04.2017; 19.07.2017; 18.10.2017). Всього за 2017 рік: 7680,00 грн. Залишок несплаченої суми станом на 31.12. 2017 рік: 0 грн.;

- в період з 17.01.2018 по 20.12.2018 позивач здійснював сплату авансових внесків з єдиного податку щоквартально у розмірі 2233,80 грн. (згідно з датам: 17.01.2018; 16.04.2018; 19.07.2018; 19.10.2018). Всього за 2018 рік: 9666,00 грн. Залишок несплаченої суми станом на 31.12. 2018 рік: 0 грн.;

- в період з 18.01.2019 по 20.12.2019 позивач здійснював сплату авансових внесків з єдиного податку щоквартально у розмірі 2503,80 грн. (згідно з датам: 18.01.2019; 22.04.2019; 22.07.2019; 18.10.2019р) Всього за 2019 рік: 10015,20 грн. Залишок несплаченої суми станом на 31.12. 2019 рік: 0 грн.

Отже, виходячи з наведеного, позивач не має нарахованих та не сплачених сум податкових зобов`язань з єдиного податку, несплачених сум пені або штрафних санкцій за 2017, 2018, 2019 роки, тобто за перевіряємий період.

Щодо твердження відповідача про наявність у позивача податкового боргу у сумі 730,80 грн., який обліковується в інтегрованій картці платника податків у зв`язку з порушенням строків сплати з 20.04.2015, 20.05.2015 та 20.06.2015, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку зі сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Згідно до ст. 114 ПК України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним ст. 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Так, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що податковий борг в інтегрованій картці позивача обліковується з 01.01.2016 (за порушення сплати авансових внесків 20.04.2015 та 20.06.2015). Тобто, день порушення термінів сплати грошового зобов`язання є саме 01.01.2016.

Судом встановлено, що Акт перевірки складений відповідачем за результатами проведення камеральної перевірки, яка охоплювала період з 20.02.2017 по 20.12.2019.

Проте, відповідач в порушення строків давності здійснив 29.01.2020 перевірку, охопивши період виникнення порушення строків сплати авансових внесків, тобто з 20.04.2015 та нарахував суми штрафних санкцій за несвоєчасну сплату пені, яка виникла в 2015 року.

Разом з тим, відповідачем в Акті перевірки не зазначено в який період виявлено порушення строків сплати податкового зобов`язання щодо сплати єдиного податку, а в тексті Акту перевірки відсутнє посилання на дату (строк) виникнення податкового боргу, тобто 20.04.2015, 20.05.2015 та 20.06.2015.

З аналізу наведених норм ПК України можна прийти до висновку, що акт податкової перевірки є службовим документом і носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, які відображають в акті перевірки всі факти, пов`язані з порушеннями, допущеними платниками податків. Акт перевірки є основним джерелом, на підставі якого виноситься податкове повідомлення-рішення.

Крім того, на виконання п. 102.1 ст. 102 ПК України, позивач має вважатися вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені).

Разом з тим, судом встановлено, що позивач здійснив сплату авансового внеску по платежу «єдиний податок» за період 20.04.2015, 20.05.2015, 20.06.2015, на бюджетний рахунок, помилково на старі реквізити, тому в інтегрованій картці платника податків сплата зобов`язання не відобразилась. Позивач після того, як дізнався про помилкову сплату, здійснив погашення суми авансових внесків у розмірі 730,80 грн. 06.03.2018, про що відображено в Інтегрованій картці платника податків.

Разом з тим, незважаючи нате, що строки давності встановлені в п. 102.1. ст. 102 ПК України щодо сплати нарахованої пені за 2015 рік вже сплили, позивач як належний платник податків, погасив суму нарахованої пені у розмірі 50,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1890-6720-2737-0961 від 05.03.2020, яке наявне в матеріалах справи.

Таким чином, виходячи з даних витягу з інтегрованої картки платника податків позивач не має нарахованих та не сплачених сум податкових зобов`язань з єдиного податку, несплачених сум пені або штрафних санкцій за 2017, 2018, 2019 роки, тому позивач вважає Акт перевірки необґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення від № від 19.02.2020 ГУ ДПС у Київській області про нарахування штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного податку у сумі 6925,30 грн. незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (квитанція від 01.06.2020 №0.0..1), відтак на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2020 Головного управління Державної податкової служби у Київській області про нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного податку у сумі 6925 (шість тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 30 коп.

3. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.