Справа № 380/3863/20
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року справа №380/3863/20

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шведа Б.В.,

представника позивача Наконечної Н.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу

за позовом ДП «Львіввугілля» (позивач)

до Головного управління Держпраці у Львівській області (відповідач)

про визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області з наступними вимогами: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ЛВ0292/1609/ПД/АВ-ЛВ4993/П1609/ФС від 27 березня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 14169 грн. та визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ЛВ0292/1609/ПД/АВ-ЛВ4993/П1609/ФС від 27 березня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 9446 грн.

В аргументування позовних вимог позивач зазначає, що аналогічні перевірки (невиїзні інспекційні відвідування) відповідачем проведено також по іншим відокремленим підрозділам ДП «Львіввугілля» із подальшим складанням постанов про накладення штрафів за тими самими підставами. Визначені правопорушення за абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України, абз.9 частини 2 ст.265 КЗпП України, викладені в постанові про накладення штрафів на ДП «Львіввугілля» за невиконання приписів по відокремлених підрозділах, є абсолютно ідентичними (тотожними) та обставини, що стали підставою для притягнення до відповідальності за невиконання приписів на юридичну особу ДП «Львіввугілля» за порушення у відокремлених підрозділах ДП «Львіввугілля» ідентичні. Позивач вважає, що у даному випадку винесення оскаржуваних постанов щодо порушень у відокремленому підрозділі Шахти «Червоноградська» на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України, абз.9 частини 2 ст.265 КЗпП України та винесення постанов про накладення штрафів на ДП «Львіввугілля» за порушення трудового законодавства по іншим відокремленим підрозділам є порушенням ст. 61 Конституції України, оскільки у даному випадку повністю збігається суб`єкт відповідальності та вид порушення.

Позивач звертає увагу, що відповідач у оспорюваних постановах протиправно покликається на п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затв. постановою КМ України № 509 від 17.07.2013р., який виключений на підставі постанови КМ України № 823 від 21.08.2019р.

Згідно ухвали від 22.05.2020 залишено позовну заяву без руху.

Відповідно до ухвали від 15.06.2020 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, підготовче засідання призначено на 25.08.2020.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що направлення та наказ на проведення перевірки встановлюють предмет здійснення заходу державного контролю та суб`єкта перевірки. У цій справі предметом перевірки є виконання позивачем вимог припису № ЛВ4993/1609/АВ/П від 17.12.2019, а суб`єктом перевірки є ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля», який, на думку відповідача, не має жодного відношення до інших відокремлених підрозділів Державного підприємства «Львіввугілля».

За результатами проведення заходу державного контролю ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» складено акт інспекційного відвідування у якому зафіксовано невиконання вимого припису № ЛВ4993/1609/АВ/П від 17.12.2019 року. Відповідач стверджує, що невиконання позивачем вимог кожного з пунктів згаданого припису становить індивідуальні порушення законодавства про працю, які вчинені за певних обставин, у різні періоди та щодо окремо визначених працівників, що у свою чергу не може підтверджувати факт вчинення одного й того самого правопорушення іншими відокремленими підрозділами Державного підприємства «Львіввугілля».

Також відповідач зазначає, що оскільки стаття 61 Конституції України відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, знаходиться в розділі ІІ «Права, свободи та обов`язки людини та громадянина», то вона стосується лише фізичних осіб та не поширюється на юридичних осіб.

Відповідач вважає, що Головне управління Держпраці у Львівській області повністю дотримало процедуру притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за порушення вимог законодавства про працю, а тому доводи позивача про протиправність оскаржуваних постанов про накладення штрафу є необґрунтованими, а позов безпідставним.

25.08.2020 згідно протокольної ухвали закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 01.10.2020.

01.10.2020 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 12.11.2020.

12.11.2020 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 17.12.2020.

17.12.2020 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 28.01.2021.

28.01.2021 заслухано пояснення представника позивача, досліджено докази, оголошено перерву у судовому засіданні до 04.03.2021.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

04.03.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

З 10 грудня 2019 року по 17 грудня 2019 року головним державним інспектором відділу нагляду за додержання законодавства про працю Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування Відокремленого підрозділу «Шахти «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля», за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ4993/1609/АВ від 17.12.2019.

Перевіркою виявлено наступні порушення:

1. Частини першої та другої статті 115 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» - станом на 12.12.2019 у Підрозділі має місце порушення строків виплати заробітної плати, яке призвело до формування заборгованості з серпня 2019 року у сумі 8598 тис.грн. перед 1073 працівниками, у тому числі перед 54 звільненими працівниками; не забезпечено виплати заробітної плати не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, в тому числі за листопад 2019 року.

2. Частини четвертої статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про відпустки» - заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до наказу від 15.11.2019 № 354-к, ОСОБА_1 надано відпустку на 13 календарних днів з 18.11.2019 по 30.11.2019; ОСОБА_2 надано відпустку на 30 календарних днів з 18.11.2019 по 17.12.2019, однак станом на 12.12.2019 заробітну плату працівникам за весь час щорічної відпустки не виплачено.

3. Статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - при виплаті заборгованої заробітної плати працівникам Шахти нараховується належна працівникам компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, однак, виплата вказаної компенсації в тому самому місяці, коли виплачується заборгована заробітна плата не проводиться. Зокрема, при виплаті заборгованої заробітної плати за лютий, березень, квітень 2019 року, яка виплачувалась у червні 2019 року, нараховано компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, відповідно до приросту індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, згідно з наказом від 26.06.2019 № 241. Однак, виплату нарахованої компенсації проведено 30-31.07.2019.

4. Частини п`ятої статті 97 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 15 Закону України «Про оплату праці» - адміністрацією підрозділу кошти на оплату праці спрямовуються не у першочерговому порядку. Оскільки станом на 12 грудня 2019 року у підрозділі має місце порушення строків виплати заробітної плати, яке призвело до формування заборгованості в сумі 8598 тис. грн., разом з тим, з наданою адміністрацією підрозділу довідкою про використання коштів, за період з 01 жовтня 2019 року по 30 листопада 2019 року надійшли кошти в загальній сумі 16293 тис.грн. Дані кошти частково спрямовані на виплату заробітної плати працівникам підрозділу в сумі 9426 тис.грн. При цьому, кошти в сумі 6867 тис. грн. скеровано на інші видатки.

5. Частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України - при звільненні працівників виплата всіх сум, що належить їм від Шахти провадиться не в день звільнення. Відтак, станом на 12.12.2019 не виплачено всіх належних при звільненні коштів 54-ом працівникам, яких звільнено з роботи впродовж серпня-листопада 2019 року.

6. Частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України - при невиплаті звільненим працівникам всіх належних сум в день звільнення, таким працівникам адміністрацію підрозділу не виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зокрема, не виплачено середнього заробітку ОСОБА_3 , якого звільнено з роботи 30.07.2019 (згідно з наказом від 30.07.2019 № 219-к) та якому всі належні при звільненні кошти виплачені 22.08.2019 по 30.08.2019 та іншим.

17 грудня 2019 року головним державним інспектором відділу нагляду за додержання законодавства про працю Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Львівській області складено припис про усунення виявлених порушень № ЛВ4993/1609/АВ/П, яким відповідно до пункту 27 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, зобов`язано директора ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» ОСОБА_4 усунути порушення, які описані в акті інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ4993/1609/АВ від 17.12.2019.

З 24.01.2020 по 04.02.2020 року головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування Відокремленого підрозділу «Шахти «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля», за результатами проведення якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ0292/1609/ПД/АВ-ЛВ4993/П1609 від 04.02.2020, у якому зафіксовано невиконання позивачем усіх пунктів припису № ЛВ4993/1609/АВ/П від 17.12.2019.

27.03.2020 Головним управлінням Держпраці у Львівській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ЛВ0292/1609/ПД/АВ-ЛВ4993/П1609/ФС, згідно якої у зв`язку з невиконанням п.п. 1, 2, 3, 5 припису ЛВ4993/1609/АВ/П від 17.12.2019, на підставі статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», частини третьої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 та на підставі абзацу 4 частини 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, накладено на Державне підприємство «Львіввугілля» штраф у розмірі 14169 грн.

27.03.2020 Головним управлінням Держпраці у Львівській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ЛВ0292/1609/ПД/АВ-ЛВ4993/П1609/ФС, згідно якої у зв`язку з невиконанням п.п. 4, 6 припису ЛВ4993/1609/АВ/П від 17.12.2019, на підставі статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», частини третьої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 та на підставі абзацу 9 частини 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, накладено на Державне підприємство «Львіввугілля» штраф у розмірі 9446 грн.

Не погодившись з зазначеними постановами позивач звернувся до суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику з питань, зокрема, нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Абзацом першим пункту 7 цього ж Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 11 лютого 2015 року утворено як юридичну особу публічного права територіальний орган Державної служби з питань праці - Головне управління Держпраці у Львівській області.

Наказом Державної служби з питань праці № 84 від 03 серпня 2018 року затверджено Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області Головне управління Державної служби України з питань праці у Львівській області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Згідно із підпунктом 5 пункту 4 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Підпунктом 50 пункту 4 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області Управління Держпраці встановлено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05 квітня 2007 року (далі - Закон № 877-V).

Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 877-V дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Абзацом другим частини першої статті 1 Закону № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 5 Закону № 877-V планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.

Згідно із абзацом четвертим частини першої статті 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).

При цьому, частиною восьмою статті 7 Закону № 877-V визначено, що припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

За змістом частини шостої статті 7 Закону № 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Відповідно до абзаців другого, п`ятого, шостого частини першої статті 8 Закону № 877-V орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства; надавати (надсилати) суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків; застосовувати санкції до суб`єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21 серпня 2019 року «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» затверджені Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок) та Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю.

Пунктом першим Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю встановлено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку.

Відповідно до пунктів 16, 17, 18, 20, 22 Порядку за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного в ньому строку виконання. Якщо об`єкт відвідування не надав відповіді або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту виконання припису, проводиться інспекційне відвідування з підстави, наведеної у підпункті 11 пункту 5 цього Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Пунктом другим Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису.

Відповідно до абзацу другого Порядку № 509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Відповідно до абзацу 9 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог законодавства про працю, крім передбачених абзацами другим - восьмим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати за кожне таке порушення;

Частиною першою статті 115 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічне правило встановлене частиною першою статті 24 Закону України «Про оплату праці» відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.4 статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до ч.1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч.5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушеннями строків їх виплати від 19.10.2000 № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх

виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до статті 4 зазначеного закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Позивач не заперечує виявлені під час інспекційного відвідування порушення законодавства про працю. Позивач вважає, що його неодноразово притягнуто відповідачем до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ст.61 Конституції України. Такі доводи позивача ґрунтуються на тому, що аналогічні перевірки (невиїзні інспекційні відвідування) здійснені Головним управлінням Держпраці Львівській області щодо інших відокремлених підрозділів ДП «Львіввугілля» з подальшим складенням постанов та накладенням штрафу на юридичну особу ДП «Львіввугілля» за однією і тією ж підставою накладення штрафу та видом порушення.

На підтвердження своїх аргументів позивач покликається прийняті Головним управлінням Держпраці у Львівській області: постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ0293/1609/ПД/АВ-ЛВ5012/П1609/ФС від 27 березня 2020 щодо порушень, виявлених у Відокремленому підрозділі «Червоноградське спецуправління з гасіння териконів і рекультивації земель» ДП «Львіввугілля»; постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11269/451/АВ-ЛВ5010/П451/ФС-2 від 10.04.2020, постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11269/451/АВ-ЛВ5010/П451/ФС-1 від 10.04.2020 щодо порушень, виявлених у Відокремленому підрозділі «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля», копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.46-49).

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Дослідивши зміст оскаржуваних постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами та постанови, на які покликається позивач слід вказати, що порушення, про які йдеться у постановах виявлені у кількох різних відокремлених підрозділах позивача, як юридичної особи, зафіксовані в окремих актах інспекційного відвідування, стосуються різних обставин, вчинені у різні періоди та виявлені щодо різних працівників відокремлених підрозділів. Таким чином, зазначені порушення законодавства про працю не охоплюються законодавчо встановленим поняттям «одного й того самого правопорушення».

Посилання позивача на те, що інші відокремлені підрозділи Державного підприємства «Львівугілля» притягнуто до відповідальності за однією і тією ж підставою для накладення штрафу (абзаци 4, 9 частини 2 стаття 265 Кодексу законів про працю України) та видом порушення, суд відхиляє, оскільки за змістом статті 61 Конституції України ключовим у питанні притягнення до подвійної відповідальності є поняття одного й того самого правопорушення, а не «виду порушення».

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про безпідставність доводів позивача про те, що спірними постановами відповідача позивача притягнуто до юридичної відповідальності одного виду та за одне й те саме правопорушення.

Що стосується посилання позивача на те, що в оскаржуваних постановах про накладення штрафу зазначено п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затв. постановою КМ України № 509 від 17.07.2013р., який виключений на підставі постанови КМ України № 823 від 21.08.2019р. «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», то такий недолік сам по собі не спростовує вчинені позивачем порушень законодавства про працю та не може слугувати окремою самостійною підставою для їх скасування.

Окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

У такому разі спірні рішення варто розцінювати як постанови про накладення штрафів уповноваженими посадовими особами за порушення законодавства про працю, що винесені з окремими дефектами, які не змінюють суті спірних рішень.

Аналогічні висновки наведені у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 у справі № 380/6179/20.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувані постанови відповідача ЛВ0292/1609/ПД/АВ-ЛВ4993/П1609/ФС від 27 березня 2020 року та ЛВ0292/1609/ПД/АВ-ЛВ4993/П1609/ФС від 27 березня 2020 року відповідають критеріям, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому підстави для визнання її протиправними та скасування відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ДП «Львіввугілля» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.03.2021.

Суддя Крутько О.В.