Справа № 540/2189/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2189/20
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шевчук О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «Клінкер» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом Приватного підприємства «Клінкер» до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2020 року Приватне підприємство «Клінкер» (далі ПП «Клінкер») звернулося до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №171508 від 28.07.2020 р. за вчинення правопорушення передбаченого абз. 14 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Обґрунтування позовних вимог ПП «Клінкер» складається з таких підстав.

Так, за аналізом положень Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі Порядок №1567) позивач указує на порушення, з боку Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, процедури проведення перевірки та оформлення документів.

Далі, позивач указує на обставину, яка, на його думку, спростовує факт наявності вчинення ним порушення щодо перевищення габаритно - вагових параметрів.

Такою обставиною, на переконання ПП «Клінкер» є те, що посадові особи Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, встановивши перевищення ним габаритно - вагових параметрів, не вимагали від нього внести плату за проїзд, а також не затримали транспортний засіб.

Також, підставами для задоволення позову ПП «Клінкер» вважає неврахування посадовими особами суб`єкта габаритно-вагового контролю специфіки (сипучість) вантажу, який знаходився в цистерні.

Пояснюючи дані обставини позивач указує, що під час зупинки транспортного засобу, водій вимушений був здійснити різке гальмування, внаслідок чого мав місце зсув цементу у цистерні, що призвело до перевантаження на строєну вісь транспортного засобу під час зважування.

Для підтвердження факту відсутності перевантаження на вісі, водієм було здійснено штовхаючи рухи та за його проханням проведено повторне зважування.

За результатами повторного зважування, показники навантаження на вісі відповідали нормативам.

Резюмуючи викладене, позивач зазначає, що при здійсненні зважування транспортного засобу з вантажем, який змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі, результати вимірювання не можна вважати достовірними, оскільки останні не здійснювалися на підставі Методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси ватажних транспортних засобів у русі, затвердженої заступником голови Державноїслужби автомобільних доріг України, атестована у відповідності до ГОСТ 8.010-99 (далі - Методика).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у задоволенні позову ПП «Клінкер» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що викладені в ньому доводи не засновані на законодавстві, що регулює спірні правовідносини.

Так, суд першої інстанції погодився з доводом позивача, що, на момент виникнення спірних правовідносин, Мінекономрозвитку не було затверджено відповідної Методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Утім, на думку суду, механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. №879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування".

Даною постановою був затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).

Ураховуючи те, що за змістом статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, відсутня, як вважав суд першої інстанції, необхідність застосування Методики затвердженою Мінекономрозвитку або іншої Методики.

Роблячи такий висновок, суд керувався правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 21.09.2018 у справі № 804/5296/17.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт порушення ПП «Клінкер» п. 4 абз. 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, де допускається перевищення вагових параметрів на визначеними у п. 22.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) на 2% (враховуючи сипучість вантажу).

На переконання суду, оскільки у цьому спорі перевищення навантаження на строєну вісь становить більше 2%, у ПП «Клінкер» є склад правопорушення, встановлений абз. 14 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відкидаючи доводи ПП «Клінкер» про специфіку перевезення сипучих вантажів, суд першої інстанції висновувався з Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.2014 року, відповідно до яких на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ПП «Клінкер» в апеляційній сказі просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Незгода з рішенням суду першої інстанції складається з такого.

По - перше, на думку скаржника, є неправильною позиція суду першої інстанції, що на законодавчому рівні відсутній обов`язок застосовувати Методику, яка затверджена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Проте, відсутність Методики, що розповсюджується на транспортні засоби з сипучим, рідким або іншим вантажем, що змінює розподіл навантажень на всі транспортні засоби в русі, свідчить про недостовірність та неточність показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу.

По - друге, скаржник звертає увагу, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що у разі виявлення факту перевезення автомобільними дорогами подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів, до перевізника може бути застосована відповідальність у вигляді адміністративно - господарських санкцій.

На його думку, в такому випадку до перевізника має бути застосована відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд, визначеної в п.31-1 Порядку №879.

По - трете, ПП «Клінкер» указує, що судом безпідставно не було взято до уваги результат повторного зважування транспортного засобу, за яким різниця у вазі склала 220 кг і показники навантаження на вісі відповідали нормативно допустимим.

По - четверте, ПП «Клінкер» зазначає, що в межах спірних правовідносин до автомобільних перевізників повинен застосовуватися адміністративно - господарський штраф, який встановлений абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.ст. 39 та 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Ураховуючи те, що він надавав послуги з перевезення ватажу, є, на думку скаржника, помилковим притягнення його до відповідальності за абз. 14 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки не скористалося правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа, відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, розглянута в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ПП «Клінкер» є офіційним дилером ТОВ «Цемент» у м. Херсоні і Херсонської області, а саме: здійснює реалізацію цементу, який виробляється ТОВ «Цемент».

Також ПП «Клінкер» надає послуги з перевезення цементу, у зв`язку з чим, у нього наявні власні та орендовані спеціалізовані транспортні засоби для надання такого виду послуг, а саме: сідловий тягач SCANIA реєстраційний номер НОМЕР_1 та спеціалізований напівпричіп цистерна O.ME.P.S реєстраційний номер НОМЕР_2 .

19.06.2020 року ПП «Клінкер» здійснювало доставку цементу від ТОВ «Цемент» (Одеса) до ТОВ «Атлас Бетон» (с. Григорівка Херсонської області).

Того ж дня, посадовими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, на підставі направлення на перевірку від 15.06.2020 року №001371, була проведена рейдова перевірка на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

У процесі перевірки відповідачем був здійснений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки SCANIA ВХ 2886 АТ, що належить ПАТ «Подільський цементний завод» та знаходиться в оренді у ПП «Клінкер».

У товарно - транспортній накладній № від 16.06.2020р. (далі - ТТН) ПП «Клінкер» указано автомобільним перевізником вантажу «Цемент ССШПЦ-400Д-60 НАВАЛ» загальною вагою 27,040 т.

За результатами перевірки складений акт від 19.06.2020 року №225144, у якому зафіксовано перевищення встановлених габаритно - вагових норм без відповідного дозволу, з перевищенням встановлених п. 22.5 ПДР вагових норм на 9,29%. Навантаження на строєну вісь складає 24,045 т при допустимому - 22,00 т.

Наведене порушення зафіксоване актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 19.06.2020р. № 043103 та довідкою № 031614 від 19.06.2020, відповідно до яких, осьові навантаження транспортного засобу марки SCANIA д.р.н. НОМЕР_1 , складають 6,355 т, 9,095 т, 24,045 при допустимій 22 т, повна маса транспортного засобу 39,495 т.

Зазначений акт підписаний водієм, який здійснював перевезення вантажу ОСОБА_1 без зауважень та без зазначення будь-яких пояснень.

За вимогою водія було проведено повторне зважування транспортного засобу, за результатами якого вага зменшилася на 220 кг.

28.07.2020 року, за результатами розгляду порушення автотранспортного законодавства, було винесено постанову №171508 про застосування до ПП «Клінкер» адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500,00 грн., за допущене порушення передбачене абзацом 14 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на порушені в апеляційній скарзі питання, колегія суддів виходить з такого.

Суд першої інстанції, оцінюючи доводи скаржника про те, що недостовірність зважування пов`язана з відсутністю Методики вимірювань по осьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів з сипучим, рідким або іншим вантажем, скористався правової позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 21.09.2018 р. у справі №804/5296/17 та зазначив наступне.

На думку суду першої інстанції, положення ст.ст. 4 і 29 Закону України "Про дорожній рух" та ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" віднесли до компетенції Кабінету Міністрів України порядок здійснення габаритно-вагового контролю, а відтак використання посадовими особами Укртрансбезпеки Порядку №879 при здійсненні габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних є цілком правомірним.

Суд підкреслив, що наведене узгоджується з подальшим нормативним регулюванням спірних правовідносин, а саме: зі скасуванням п. 19 Порядку № 879 постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 671, що дозволяє проводити вимірювання по осьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів з сипучим, рідким або іншим вантажем без застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою Методикою.

Колегія суддів підтримує дану позицію суду першої інстанції та вважає її обґрунтованою з огляду на таке.

За змістом пункту 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

Місце здійснення габаритно-вагового контролю-спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Згідно із п. 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

За таких умов, ураховуючи, що на законодавчому рівні механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів регулюється Порядком №879, то відповідач при проведенні зважування транспортного засобу позивача правомірно ним керувався.

Досліджуючи аргумент скаржника про помилковість висновку суду, що до перевізника, у разі виявлення факту перевезення автомобільними дорогами подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів, може бути застосована відповідальність тільки у вигляді адміністративно - господарських санкцій, колегія суддів встановила таке.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що чинним законодавством (п. 22.5 ПДР) взагалі забороняється перевезення подільних вантажів, а тому дозвіл на рух такого вантажу не видається.

Однак, висновок суду про те, що у такому випадку, для перевізника наступає відповідальність за абз. 14 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 р. № 2344-III (далі - Закон № 2344-III), є таким, що не заснований на законодавстві, що регулює спірні правовідносини.

Така позиція суду апеляційної інстанції базується на такому.

Згідно з абз. 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проводячи юридичний аналіз конструкції абз. 14 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ, колегія суддів встановила, що для настання відповідальності за вказаною нормою є встановлення факту перевезення вантажу без відповідного дозволу.

Частиною 3 статті 48 Закону № 2344-III встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

За приписами ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353 - ХІІ (далі Закон - №3353 - ХІІ) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 22.1 ПДР маса вантажу, що перевозиться і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Дозвіл відповідно до ст. 48 Закону № 2344-III, що дає право на рух автодорогами України з перевищенням встановлених законодавством нормативно-вагових параметрів від 5% до 10 %, відсутній.

Відповідно до статті ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Проаналізувавши наведені вище норми законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними:

- перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі;

- перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.

Сторонами у справі не заперечується обставина, що позивач перевозив цемент, який за своїм характером є подільним, тобто може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодженні його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху заборонено.

Головна мета такої заборони - збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Унаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Отже, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.

Резюмуючи викладене, колегія суддів зазначає, що заборона руху транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

За таких умов, оскільки видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена, то на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ за відсутність такого дозволу.

Слід погодитися зі скаржником, що у такому випадку до перевізника має бути застосована відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд, відповідно до п. 31-1 Порядку №879.

Є слушним зауваження скаржника, що аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 р. № 814/1460/16.

Так, у цьому рішенні, суд касаційної інстанції відзначив, у випадку перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами лише може бути застосована відповідальність у вигляді плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів.

За таких умов, колегія суддів вважає, що відсутня потреба у з`ясуванні обґрунтованості інших доводів апеляції, оскільки, на підставі встановлених обставин справи та викладених правових норм, сформована правова позиція щодо відсутності в діях ПП «Клінкер» складу правопорушення, передбаченого абз. 14 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ, а відтак оскаржувану постанову слід визнати протиправною та скасувати.

Відповідно до приписів ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. У цьому спорі, на думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції були неправильно розтлумачені правові норми, що регулюють порядок перевезення подільних вантажів.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто судове рішення, що ухвалене судом першої інстанції у справі, що розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Клінкер» задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити у справі за позовом Приватного підприємства «Клінкер» до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу нове рішення про задоволення позову.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, про застосування адміністративно - господарського штрафу №171508 від 28.07.2020 р. за вчинення правопорушення передбаченого абз. 14 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя О. А. Шевчук

Повне судове рішення складено 10.03.2021 року.