Справа № 280/8977/20
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року Справа № 280/8977/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, Запорізька область, м. Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 166, )

про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із позовною заявою до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) вимогу № Ф-584- 56 від 07.02.2020 на суму 20229,48 грн., вимогу № Ф-584-56 від 08.08.2019 на суму 21798,44 грн., вимогу №Ф-584-56 від 04.06.2019 на суму 19992,64 грн., вимогу № Ф-584-56 від 08.01.2019 на суму 15829,54 грн.;

- визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Запорізькій області вимогу № Ф-584-56у від 07.02.2020 на суму 7495,00 грн., вимогу № Ф-584-56у від 04.06.2019 на суму 4173,10 грн., вимогу № Ф-584-56у від 08.08.2019 на суму 1805,80 грн., які знаходяться на виконанні Веселівського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - виконавче провадження №62386679;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування в індивідуальній картці платника ОСОБА_1 шляхом погашення заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивач з 2011 року підприємницьку діяльність не здійснював, доходів від такої діяльності не отримував та жодних звітів до податкових органів не подавав, а з березня 2011 року по дату нарахування боргу позивач був офіційно працевлаштований, підприємницькою діяльністю не займався. Поряд із іншим зазначив, що він хоч і був зареєстрованим як фізична - особа підприємець з 18.01.2011 по 16.10.2020, проте являється найманим працівником, є застрахованою особою і платником єдиного внеску за нього є роботодавець. У зв`язку з наведеним, просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 25.01.2021 надав до суду відзив на адміністративний позов (вх.№4268), в якому зазначає, що відповідно до наявної інформації, позивач був зареєстрований з 18.01.2011 по 16.10.2020 як фізична особа-підприємець та перебував на обліку в контролюючому органі на загальній системі оподаткування. Вказує на те, що позивач не відноситься до осіб, які на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільняються від сплати єдиного внеску, а також позивач у адміністративному позові не зазначає про наявність обставин такого звільнення та не долучив до позову жодного доказу зворотнього. На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, у зв`язку з невиконанням зобов`язання щодо сплати єдиного соціального внеску за 2017-2020 роки відповідачем винесено вимоги про сплату боргу (недоїмки). Вважає позовні вимоги безпідставними та просить у їх задоволенні відмовити.

Ухвалою суду від 14.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

У встановлений строк позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, позовна заява приведена у відповідність вимогам КАС України.

Ухвалою суду від 28.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/8977/20. Призначено судове засідання на 27 січня 2021 року без виклику сторін.

Ухвалою суду від 25.01.2021 вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, Запорізька область, м. Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 166, ) про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії, шляхом зупинення стягнення за вимогами Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-584- 56 від 07.02.2020 на суму 20229,48 грн., № Ф-584-56 від 08.08.2019 на суму 21798,44 грн., №Ф-584-56 від 04.06.2019 на суму 19992,64 грн., № Ф-584-56 від 08.01.2019 на суму 15829,54 грн. у виконавчому провадженні ВП №62386679 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 280/8977/20.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 18.01.2011 по 16.10.2020 був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Видом діяльності був 31.62.3 РЕМОНТ ТА ТЕХНІЧНЕ ОБСЛУГОВУВАННЯ ІНШОГО ЕЛЕКТРИЧНОГО УСТАТКОВАННЯ, Н. В. І. Г. (основний).

Головним управлінням ДПС у Запорізькій області були прийняті вимоги про сплату боргу (недоїмки) за період з 2017 по 2020 рік від 07.02.2020 №Ф-584-56 на суму 20229,48 грн., від 08.08.2019 №Ф-584-56 на суму 21798,44 грн., від 04.06.2019 №Ф-584-56 на суму 19992,64 грн., від 08.01.2019 №Ф-584-56 на суму 15829,54 грн., від 07.02.2020 №Ф-584-56у на суму 7495,00 грн., від 04.06.2019 №Ф-584-56у на суму 4173,10 грн., від 08.08.2019 №Ф-584-56у на суму 1805,80 грн.

29.10.2020 позивач подав скаргу до Державної податкової служби України.

Рішенням ДПС України від 23.11.2020 №33340/6/99-00-06-03-01-06 скарга ОСОБА_1 залишена без розгляду, оскільки скаржником пропущено 10-денний строк для її подання.

Не погодившись з зазначеними вимогами про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування та здійснення коригування в його індивідуальній картці платника шляхом погашення заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон №2464-VI.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як зазначено у частині четвертій статті 4 Закону №2464-VI, особи, зазначені в пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набув чинності з 01.01.2017) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону №2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок;

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Абзацом 3 частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа у місяці, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Таким чином, сплата єдиного внеску фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування за 2017 рік мала бути здійснена до 09.02.2018 у розмірі не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та не менше за розмір мінімального страхового внеску.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII внесено зміни, у тому числі до Закону №2464-VI (набули чинності з 01.01.2018).

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (тут і в подальшому в редакції з 01.01.2018) для платників, зазначених в пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI, в разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що для платників, зазначених в пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5, 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з абзацом 4 частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених в пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. В разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Частиною дванадцятою статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Як зазначено у частині шістнадцятій статті 25 Закону №2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується.

Отже, починаючи з 01.01.2017 відповідно до вищезазначених норм встановлений безальтернативний обов`язок фізичної особи-підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. При цьому в разі неотримання доходу, за будь яких умов, єдиний внесок має бути сплачений у розмірі не менше розміру мінімального страхового внеску на місяць. Виключення з даного правила стосуються лише фізичних осіб-підприємців, які отримують пенсію або соціальну допомогу. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується.

Судом встановлено та матеріали справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 09.01.2014 працює в КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» на посаді електромонтера х ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду та отримує заробітну плату, з якої сплачується єдиний соціальний внесок в розмірі 22%, про що свідчить звітність підприємства, яка подається щомісячно, а саме: звіт про суми нарахованої заробітної плати, застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вказане підтверджується довідкою від 15.10.2020 №01-16/0556, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Департаменту охорони здоров`я Запорізької міської ради.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 щодо ОСОБА_1 , за останнього протягом 2017-2020 років сплачувались страховані внески:

- за січень (400,00 грн.) та лютий (103,72 грн.) 2017 року КНП «Стоматологічна поліклініка №3» Запорізької міської ради ();

- з січня 2017 року по вересень 2020 року включно КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» (), а саме: за січень 2017 року 3200,00 грн., за лютий 2017 року 4176,00 грн., за березень 2017 року 3200,00 грн., за квітень 2017 року 3200,00 грн., за травень 2017 року 3200,00 грн., за червень 2017 року 4200,00 грн., за липень 2017 року 3200,00 грн., за серпень 2017 року 4593,55 грн., за вересень 2017 року 3375,68 грн., за жовтень 2017 року 3200,00 грн., за листопад 2017 року 4292,20 грн., за грудень 2017 року 4200,00 грн., за січень 2018 року 3723,00 грн., за лютий 2018 року - 3723,00 грн., за березень 2018 року - 3723,00 грн., за квітень 2018 року - 3723,00 грн., за травень 2018 року - 3723,00 грн., за червень 2018 року - 3723,00 грн., за липень 2018 року 3765,71 грн., за серпень 2018 року - 3723,00 грн., за вересень 2018 року - 3723,00 грн., за жовтень 2018 року - 3723,00 грн., за листопад 2018 року - 3723,00 грн., за грудень 2018 року 5723,00 грн., за січень 2019 року 5675,00 грн., за лютий 2019 року 8512,50 грн., за березень 2019 року - 8512,50 грн., за квітень 2019 року 7093,75 грн., за травень 2019 року - 7093,75 грн., за червень 2019 року 11082,19 грн., за липень 2019 року 5475,14 грн., за серпень 2019 року 7342,48 грн., за вересень 2019 року 8574,72 грн., за жовтень 2019 року 8191,64 грн., за листопад 2019 року 5737,22 грн., за грудень 2019 року 7740,16 грн., за січень 2020 року 7740,16 грн., за лютий 2020 року 8577,66 грн., за березень 2020 року 6740,16 грн., за квітень 2020 року 7740,16 грн., за травень 2020 року 5899,85 грн., за червень 2020 року 11951,72 грн., за липень 2020 року 7019,91 грн., за серпень 2020 року 6010,66 грн., за вересень 2020 року 8743,11 грн.

Відтак, роботодавцями позивача сплачувались страхові внески згідно положень чинного законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з абзацом 1 пункту 1, пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19.

Суд зазначає, що в спірних правовідносинах предметом оскарження є вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка виникла у зв`язку з несплатою позивачем заборгованості зі сплати єдиного внеску за 2017-2020 роки.

Разом з тим, у період з 09.01.2014 по теперішній час позивач, як найманий працівник, був та залишається застрахованою особою в розумінні Закону №2464-VI, і єдиний внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального.

Доказів отримання позивачем у вказаний період доходів від провадження підприємницької діяльності відповідачем не надано.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що у спірний період позивач був найманим працівником, а також мав статус фізичної особи-підприємця. Оскільки роботодавець сплачував за позивача страхові внески, то в даному випадку у позивача у вказаний період був відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску як у фізичної особи-підприємця, так як за інших умов відбудеться подвійна сплата єдиного внеску, що суперечить принципам податкового законодавства.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що оскаржувані вимоги № Ф-584- 56 від 07.02.2020 станом на суму 20229,48 грн., вимогу № Ф-584-56 від 08.08.2019 на суму 21798,44 грн., вимогу №Ф-584-56 від 04.06.2019 на суму 19992,64 грн., вимогу № Ф-584-56 від 08.01.2019 на суму 15829,54 грн., № Ф-584-56у від 07.02.2020 на суму 7495,00 грн., вимогу № Ф-584-56у від 04.06.2019 на суму 4173,10 грн., вимогу № Ф-584-56у від 08.08.2019 на суму 1805,80 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити коригування в індивідуальній картці платника ОСОБА_1 шляхом погашення заборгованості зі сплати єдиного внеску, суд зазначає наступне.

Згідно з Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за № 751/28881, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Згідно з глави 2 Розділу II Порядку з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів, зокрема, за напрямами: наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування».

Розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування». Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування» здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 в адміністративній справі № 826/9288/18.

Таким чином, оскільки судом вимоги № Ф-584- 56 від 07.02.2020 станом на суму 20229,48 грн., вимогу № Ф-584-56 від 08.08.2019 на суму 21798,44 грн., вимогу №Ф-584-56 від 04.06.2019 на суму 19992,64 грн., вимогу № Ф-584-56 від 08.01.2019 на суму 15829,54 грн., № Ф-584-56у від 07.02.2020 на суму 7495,00 грн., вимогу № Ф-584-56у від 04.06.2019 на суму 4173,10 грн., вимогу № Ф-584-56у від 08.08.2019 на суму 1805,80 грн. визнані протиправними, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити коригування індивідуальної картки платника позивача шляхом виключення заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за спірний період підлягають задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження поданими до матеріалів справи письмовими доказами, є обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду поніс судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1754,04 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1754,04 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, Запорізька область, м. Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 166, ) про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-584- 56 від 07.02.2020 на суму 20229,48 грн., № Ф-584-56 від 08.08.2019 на суму 21798,44 грн., №Ф-584-56 від 04.06.2019 на суму 19992,64 грн., № Ф-584-56 від 08.01.2019 на суму 15829,54 грн.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Запорізькій області № Ф-584-56у від 07.02.2020 на суму 7495,00 грн., № Ф-584-56у від 04.06.2019 на суму 4173,10 грн., № Ф-584-56у від 08.08.2019 на суму 1805,80 грн., які знаходяться на виконанні Веселівського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - виконавче провадження №62386679.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування в індивідуальній картці платника ОСОБА_1 шляхом погашення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначену у вимогах № Ф-584- 56 від 07.02.2020, №Ф-584-56 від 08.08.2019, №Ф-584-56 від 04.06.2019, № Ф-584-56 від 08.01.2019, № Ф-584-56у від 07.02.2020, № Ф-584-56у від 04.06.2019, № Ф-584-56у від 08.08.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1754,04 грн. (одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири гривні 04 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 11.03.2021.

Суддя Л.Я. Максименко