Справа № 400/3055/20
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3055/20
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:
29.07.2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови провести перерахунок та виплату індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Національній гвардії України в період з 06.02.2008 року по 06.02.2018 року;

- зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України Національній гвардії України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 06.02.2008 року по 06.02.2018 року із врахуванням базового місяця лютий 2008 року та здійснити виплату різниці між виплаченим раніше.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Проте, в порушення вимог Закону України від 03.07.1991 № 1282 XII «Про індексацію грошових доходів населення та пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, в період з 2008 року по 06.02.2018 року відповідач протиправно не здійснював індексацію грошового забезпечення та не виплачував належні суми. Позивач зазначав, що під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , він з 2008 р. обіймав різні посади, індексацію відповідач виплачував періодично, але не в повному обсязі та без урахування базового місяця лютий 2008 року, що підтверджено наданими позивачем доказами. Позивач звертав увагу на те, що його посадовий оклад з лютого 2008 року не змінювався та складав 720,00грн., а тому базовим місяцем для виплати індексації грошового забезпечення повинен бути лютий 2008 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнана протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Національній гвардії України в період з 06.02.2008 року по 06.02.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести ОСОБА_1 перерахунок індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України Національній гвардії України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 06.02.2008 року по 06.02.2018 року із врахуванням базового місяця лютий 2008 року та здійснити виплату різниці між виплаченим раніше.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо визначення базового місяці для проведення перерахунку індексації, оскільки права позивача в частині базового місяці ще не порушенні. Зазначаючи про помилковість висновків суду першої інстанції щодо періоду проведення перерахунку індексації грошового забезпечення, апелянт послався на те, що з лютого 2008 року позивачу проводилась індексація грошового забезпечення, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, а у 2012 році грошове забезпечення позивача було збільшене за рахунок обов`язкової щомісячної премії з вересня місяця, а тому саме вересень 2012 року в подальшому визначений як базовий місяць. У жовтні 2013 року також відбулось підвищення грошового забезпечення позивача за рахунок збільшення надбавок за вислугу років та за виконання особливо важливих завдань, а тому в подальшому базовим місяцем є саме жовтень 2013 року. За рахунок виплати постійної щомісячної обов`язкової виплати - додаткової грошової винагороди, у січні 2015 року відбулось підвищення грошового забезпечення, внаслідок чого базовим місяцем був визначений січень 2015 року. В подальшому базовим місяцем був визначений серпень 2015 року, оскільки відбулось підвищення грошового забезпечення за рахунок виплати постійної щомісячної обов`язкової виплати - додаткової грошової винагороди та постійної щомісячної обов`язкової премії. Зазначені обставини, на думку апелянта свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції щодо порушення прав позивача.

Також апелянт зазначив про порушення позивачем строків звернення з відповідним позовом до суду, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що у в період з 1993 року по 06.02.2018 року позивач проходив військову службу в Збройних силах України та національній гвардії України.

30.01.2018 року наказом начальника Південного територіального управління національної гвардії України (по особовому складу) № 7о/с позивач звільнений з військової служби у запас відповідно до пункту «ї» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з закінченням строку контракту).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2018 року № 26 позивач виключений зі списків особового складу, всіх видів забезпечення військової частини з 06.02.2018р. та направлений на військовий облік до Центрального районного військового комісаріату м. Миколаєва.

При звільнені з військової служби позивачу не нарахована та не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, про що зазначено в листі відповідача № 4/5070 від 15.08.2019 року (а.с.21-25).

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не нарахування та не виплата індексації грошового забезпечення в період з лютого 2017 року по день звільнення позивача з військової служби, та нарахування індексації грошового забезпечення зі змінами базового місяця для проведення індексації, за відсутності на те правових підстав, є порушенням норм чинного законодавства.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України, Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 8 Основного Закону України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами частин першої та сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (надалі Закон №2011-ХІІ), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених Законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Згідно з частиною першою 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ (надалі Закон №1282-ХІІ), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (ч. 1 ст. 4 Закону №1282-ХІІ, в редакції чинній до 01.01.2016 р.).

З 01 січня 2016 року за приписами 1 ч. 1 ст. 4 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 4 Закону №1282-ХІІ, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 Закону України від 05.10.2000 р. № 2017III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003 року затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (надалі Порядок №1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з січня 2016 року 103 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом пункту 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідно до вимог законодавства, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Нормами Закону №1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо відсутності відповідних асигнувань для проведення індексації грошового забезпечення позивача.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України від 08.11.2005 зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Матеріали справи містять копії розрахунків (особистих карток на грошове забезпечення видані апелянтом на запит позивача) щодо виплати позивачу індексації за період проходження військової служби з лютого 2008 року по 28.02.2018 року (а.с. 25-35), відповідно до яких, та згідно із доводами апеляційної скарги, апелянт, за період, з лютого по квітень 2008 року, з лютого по червень 2009 року, січня по травень 2016 року. з лютого 2017 року по свічень 2018 року індексацію грошового забезпечення не проводив, а в інші періоди індексація проведена зі зміною базового місяця, за відсутності правових підстав для зміни базового місяця.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Натомість доводи апелянта свідчать про неодноразову зміну базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення у зв`язку із міною складових грошового забезпечення, які не мають статусу постійних складових.

Виходячи з наданих розрахунків, базовим місяцем був лютий 2008 року, інші докази у справі відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що базовим місяцем нарахування індексації грошового забезпечення є лютий 2008 року. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків суду першої інстанції.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо залишення судом першої інстанції поза увагою питання строку звернення з позовом, оскільки такі доводи спростовані змістом мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

Відхиляє апеляційний суд і посилання апелянта на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду з позовом, відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, який на думку апелянта має бути застосований у спірних правовідносинах, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст.122 КАС України, на яку посилаються відповідачі, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Апеляційний суд зазначає, що індексація є складовою заробітної плати (грошового забезпечення), а тому, як зазначив Конституцій Суд України в своєму рішенні №9-рп/2013 від 15.10.2013 року, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 22.06.2018 року у справа №810/1092/17.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №400/3055/20 залишити без змін..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11.03.2021 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.