Справа № 826/11304/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Парінова А.Б., Ключковича В. Ю.
за участю секретаря: Волошка О. Л.

представника позивача Золотухіна Р.М., представника відповідача Демченка С. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 20.06.2019) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дтек Трейдінг" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.07.2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2018 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2018 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2018 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції зроблено безпідставні висновки щодо правомірності формування позивачем валових витрата податкового кредиту з урахуванням взаємовідносин з ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс", ТОВ "Інвестиційна фінансово-промислова група" та ТОВ "Укрресурс Трейдінг", оскільки у таких не було реальної можливості виконання заобовязання за правочинами укладеними з позивачем.

Крім того, апелянтом зазначено, що за ланцюгом постачання товару поставленого позивачем не встановлення придбання ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс", ТОВ "Інвестиційна фінансово-промислова група" та ТОВ "Укрресурс Трейдінг" реальзованого товару.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли письмові пояснення позивача зареєстровані 11.02.2021 р. за вх. № 5779, 18.02.21 р. за вх. № 6987 та 25.02.2021 за вх. № 8117, в яких позивачем надано додаткові обґрунтування реальності правочинів, що укладались з ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс", ТОВ "Інвестиційна фінансово-промислова група", ТОВ "Укрресурс Трейдінг", а також надано додаткові докази в підтвердження транспортування придбаної продукції від постачальників та її подальшої реалізації.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Офісом великих платників податків проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року. За результатами перевірки складено акт від 13.06.2018 року №1755/28-10-14-01/36511938 (надалі також - акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень вимог податкового законодавства, а саме:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), пункту 7 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 "Дохід", в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року на суму 112 414 405 грн, в тому числі за 2017 рік на 112 414 405 грн;

- пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 22 482 881 грн, в тому числі: за липень 2015 року в сумі 2 285 829 грн, за березень 2017 року в сумі 20 197 052 грн;

- підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, підпункту 1.7 пункту 29 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасне подання податкової декларації по збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності за вересень 2015 року;

- підпункту "б" пункту 176.2 статті 176, пункту 51.1 статті 51 та пункту 176.2 "б" статті 176, пункту 119. 2 статті 119 Податкового кодексу України в частині неподання податковим агентом податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку повноти за квітень 2016 року.

На підставі висновків перевірки Офісом великих платників податків 02.07.2018 року винесено податкові повідомлення - рішення:

- № , форми "ПС", яким, на підставі п. 54.3.5 п. 54.3, п. 119.2 ст. 119 ПК України, до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 510,00 грн;

- № , форми "П", яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 112 414 405,00 грн;

- № , форми "Р", яким позивачу збільшено суму зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 28 103 601,00 грн, в тому числі 22 482 881,00грн за основним платежем та 5 620,720,00 грн штрафні (фінансові) санкцій..

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

У силу п. 139.1 ст. 139 ПК України, фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат на формування резервів та забезпечень для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечень на відпустки працівникам та інші виплати, пов`язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2 - 139.3 цієї статті) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму витрат (крім оплати відпусток працівникам та інші виплати, пов`язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2 - 139.3 цієї статті), які відшкодовані за рахунок резервів та забезпечень сформованих відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму коригування (зменшення) резервів та забезпечень для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечень на відпустки працівникам та інші виплати, пов`язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2 - 139.3 цієї статті), на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35-37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35-37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В силу норми п.198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Водночас, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, відповідно до пунктів 85.2, 85.4 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Як встановлено абзацом 5 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону №996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 цього Закону передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Між тим, відповідно до пунктів 2.4, 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення №88) первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для формування податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З метою встановлення факту реального здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі №804/5599/15 (адміністративне провадження №К/9901/42187/18) правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця (замовника) належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Як вбачається з матеріалі справи та вірно встановлено судом першої інстанції висновки податкового органу щодо заниження від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток та заниження зобов`язання з податку на додану вартість обґрунтовано відсутністю настання реальних наслідків за право чинами укладеними з ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс", ТОВ "Інвестиційна фінансово-промислова група" та ТОВ "Укрресурс Трейдінг".

Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс", суд зазначає наступне.

Між ТОВ "ДТЕК Трейдінг" та ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" укладено Договір № 5-1-2014/005 від 22.12.2014 року, відповідно до умов якого ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" (Постачальник) зобов`язується поставити у власність Покупця мазут паливний марки 40 та/або мазут паливний марки 100 в асортименті, кількості, в строк та по ціні і з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами в Договорі і Специфікаціях.

На підтвердження існування взаємовідносин між ТОВ "ДТЕК Трейдінг" та ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" за Договором № 5-1-2014/005 від 22.12.2014 року податковому органу надано документацію (у т.ч. первинну документацію), що підтверджується Актом перевірки (стор. 13 Акту перевірки): договір поставки та додатки до нього, рахунки на оплату, акти прийому-передачі, посвідчення якості на товар, залізничні накладні, товарно-транспортні накладні, стор. 17 Акту перевірки містить посилання на надання позивачем паспортів якості та сертифікатів відповідності на мазут під кожен акт приймання-передачі мазуту.

Щодо господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" встановлено, що протягом спірного періоду (лютий 2015 року) на виконання Договору № 5-1- 2014/005 від 22.12.2014 року між ТОВ "ДТЕК Трейдінг" та ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" укладено: Специфікацію від 30.01.2015 року на постачання 480,00 т мазуту паливного марки 100 та/або марки 40 на загальну суму 3 431 998,08 грн.; Специфікацію від 02.02.2015 року на постачання 1000,00 т мазуту паливного марки 100 на загальну суму 6 695 004,00 грн.

За правилом першої події постачальником виписано на надано ТОВ "ДТЕК Трейдінг" податкові накладні (з квитанціями, що підтверджують їх прийняття) на загальну суму 10 754 851,74 грн., а саме: № 3,4,5 від 07.02.2015 року; № 6,7,8 від 09.02.2015 року; № 9 від 13.02.2015 року; №10, 11,12 від 16.02.2015 року.

Прийняття мазуту позивачем підтверджується Актами прийому-передачі до Договору № 5-1-2014/005 на загальну суму постачання 10 754 851,71 грн.: Акт від 07.02.2015 року на поставку 5,660 т мазуту; Акт від 07.02.2015 року на поставку 59,320 т мазуту; Акт від 07.02.2015 року на поставку 50,500 т мазуту; Акт від 09.02.2015 року на поставку 59,380 т мазуту; Акт від 09.02.2015 року на поставку 59,980 т мазуту; Акт від 09.02.2015 року на поставку 53,050 т мазуту; Акт від 13.02.2015 року на поставку 51,080 т мазуту; Акт від 16.02.2015 року на поставку 117,418 т мазуту; Акт від 16.02.2015 року на поставку 56,260 т мазуту; Акт від 16.02.2015 року на поставку 1007,650 т мазуту.

На оплату вказаного вище обсягу мазуту ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" виставлено ТОВ "ДТЕК Трейдінг" рахунки на оплату на загальну суму постачання 10 754 851,71 грн.: Рахунок-фактура № СФ-0000006 від 07.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-0000004 від 07.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-0000005 від 07.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-0000008 від 09.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-0000007 від 09.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-00000010 від 13.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-00000012 від 16.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-00000011 від 16.02.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-00000013 від 16.02.2015 року.

Здійснення оплати ТОВ "ДТЕК Трейдінг" за отриманий товар підтверджується платіжними дорученнями на загальну суму 10 754 851,74 грн.: Платіжне доручення № від 13.03.2015 року; Платіжне доручення № від 13.03.2015 року; Платіжне доручення № від 13.03.2015 року; Платіжне доручення № від 16.03.2015 року; Платіжне доручення № від 16.03.2015 року; Платіжне доручення № від 16.03.2015 року; Платіжне доручення № від 20.03.2015 року; Платіжне доручення № від 23.03.2015 року; Платіжне доручення № від 23.03.2015 року; Платіжне доручення № від 23.03.2015 року.

Крім того, відповідність мазуту якісним характеристикам, підтвердження їх походження (зазначення виробника) доводиться сертифікатами якості та паспортами, які були надані під час податкової перевірки та які долучено позивачем до матеріалів справи.

Натомість, відповідно до висновків акту перевірки, реальність проведених ТОВ "ДТЕК Трейдінг" господарських операцій з ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" у лютому 2015 року щодо придбаного мазуту топочного марки 40 на загальну суму 2 315 669, 20 грн, не підтверджується у зв`язку з: відсутністю необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності внаслідок відсутності кількості штату працюючих осіб у контрагентів- постачальників продуктів нафтопереробки, відсутності виробничо-складських приміщень та транспортних засобів, які економічно необхідні для здійснення господарської діяльності; неможливістю встановлення фактичних виробників нафтопродуктів (мазут толочний марки 40), а також відсутність факту підтвердження реалізації (виробництва) по ланцюгу продажу/придбання між сумнівними підприємствами-постачальниками; недостовірністю даних, відображених в паперових носіях за формою первинних документів ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" для ТОВ "ДТЕК Трейдінг", формальний підхід до їх оформлення, та, як наслідок, їх юридичну дефектність; неможливістю дослідити кінцевого виробника продукції, яку в подальшому реалізовано на адресу кінцевого споживача ТОВ "ДТЕК Трейдінг".

На підставі вищенаведеного, згідно з проведеним аналізом, співставлення звітних документів, податкових декларацій з додатками та іншої податкової інформації, що надійшли засобами АС "Податковий блок" та за даними Єдиного реєстру податкових накладних, зроблено висновок, що законного джерела походження товару не встановлено.

Твердження відповідача щодо того, що встановити виробника мазуту неможливо є спірним, оскільки у Актах приймання-передачі мазуту (які надано платником податків під час перевірки) містяться посилання на виробника мазуту.

Так, у спірному періоді ТОВ "ДТЕК Трейдінг" отримано мазут від наступних виробників: ТОВ "Дніпронафтапродукт"; ТОВ "Прінт Інжінірінг"; ВАТ "Мозирський нафтопереробний завод".

Якість мазуту підтверджено виробниками наступними документами: Паспортом № 0923/1 ТОВ "Дніпронафтагруп" від 23.09.2015 року; Сертифікатом відповідності Серії ВГ № UA1.185.0101140-14, у якому виробником зазначається ТОВ "Дніпронафтапродукт"; Паспортом якості № 22 від 04.02.2015 року., виданим ТОВ "Прінт Інжінірінг"; Сертифікатом відповідності Серії ВГ № UA1.035.0024140-14, у якому виробником зазначається ТОВ "Прінт Інжінірінг"; Паспортом № 254 від 11.02.2015 року, виданим ВАТ "Мозирський нафтопереробний завод"; Сертифікатом відповідності Серії ВГ № UA1.035.0144653-14, у якому виробником зазначається ТОВ "Мозирський нафтопереробний завод".

Транспортування мазуту здійснювалося на станції вантажоотримувачів: ТОВ "ДТЕК Східенерго" (ДТЕК Курахівська ТЕС), ПАТ "Київенерго" (ТЕЦ-5 СВП "КИЇВСЬКІ ТЕЦ"), що підтверджується відповідними накладними та документами, що підтверджують прийняття мазуту вантожоотримувачами: ДТЕК Курахівська ТЕС: Накладна № 45876307 (59320 т); Накладна № 45908258 (50500 т); Накладна № 45961588 (53660 т); Накладна № 46021176 (53050 т); Накладна № 44544492 (59380 т); Накладна № 44549715 (59980 т); Накладна № 46046884 (51080 т); Накладна № 46204087 (56260 т.); Накладна № 44597672 (117418 т.).

Приймання мазуту (560,648 т.) ДТЕК Курахівська ТЕС підтверджується: Актом № 1, 2, 3 від 07.02.2015 року; Актом № 2 за формою ТП-4; Актом № 4, 5, 6 від 09.02.2015 року; Актом № 3 за формою ТП-4; Актом № 8 від 13.02.2015 року; Актом № 5 за формою ТП-4; Актом № 6 за формою ТП-4; Актами № 7 за формою ТП-4.

Направлення та прийняття мазуту ТЕЦ-5 СВП "КИЇВСЬКІ ТЕЦ" підтверджується: Накладною № 33515339 (1007,650 т); Листом ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" № 029/02 від 12.02.2015 року; Актом № 1 від 16.02.2015 року за формою ТП4.

Таким чином, здійснення операцій з постачання мазуту у повному обсязі підтверджено первинними документами.

Крім того, висновки податкового органу обґрунтовуються посиланнями на акт перевірки ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" від 03.03.2017 року № 090/08-01-14-02/30599713, яким встановлено завищення податкових зобов`язань по реалізації мазуту толочного марки 40 за лютий 2015 року, як на підставу визнання операцій між позивачем та ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" нереальними.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, посилання контролюючого органу на акти перевірок, складені відносно контрагентів позивача, не можуть братися до уваги, оскільки нормами діючого податкового законодавства України не передбачено можливості посилання податкового органу в ході проведення перевірки суб`єкта господарювання на акти перевірок інших суб`єктів господарювання-контрагентів.

Більш того, із наданих доказів вбачається, що висновки акту перевірки ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" від 03.03.2017 року № 090/08-01-14-02/30599713 у повній мірі спростовано рішенням у справі № 808/1882/17 за позовом ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що між ТОВ "Маркаса" (продавець) та ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" (покупець) укладено договір поставки №456 від 01.02.2015 року, відповідно до якого позивач придбав мазут топочний марки 40 на загальну суму 2 269 681 грн., у тому числі ПДВ 378235 грн. 15 коп. Взаємовідносини між сторонами договору оформлено податковими накладними №11 від 03.02.2015 року; №12 від 03.02.2015 року, №10 від 03.02.2015 року; №49 від 07.02.2015 року, №24 від 04.02.2015 року, №48 від 07.02.2015 року, №41 від 06.02.2015 року, №13 від 03.02.2015 року, №25 від 04.02.2015 року, №40 від 06.02.2015 року, №77 від 12.02.2015 року, №76 від 12.02.2015 року; видатковими накладними та ТТН. Між ТОВ "Сонкей" (продавець) та ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" (покупець) укладено договір на постачання мазуту, згідно якого позивач придбав мазут на загальну суму 522081 грн., у тому числі ПДВ 87013 грн. 40 коп. Взаємовідносини між сторонами договору оформлено податковими накладними №69 від 12.07.2016 року; №70 від 12.07.2016 року, №71 від 14.07.2016 року; №72 від 15.07.2016 року, видатковими накладними та ТТН.

Між ТОВ "Союз - Лед НВП" укладено договір №527 від 01.09.2014 року на поставку мазуту топочного. На виконання умов договору складено податкову накладну від 24.09.2014 року №379 на загальну суму 230640 грн., у тому числі ПДВ 38440 грн.; видаткову накладну №С000000806 від 24.09.2014 року та товарно- транспортні накладні".

Отже, вказаним рішенням суду підтверджено закупівлю ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" мазуту топочного, підтверджено взаємовідносини із контрагентами, у тому числі з тими, взаємовідносини з якими ставилися під сумнів Актом перевірки щодо позивача, проаналізовано первинні документи, які підтверджують здійснення таких господарських операцій.

Також, вказаним рішенням суду встановлено подальшу реалізацію ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс" вказаного мазуту ТОВ "ДТЕК Трейдинг" відповідно до договору від 22.12.2014 року №5-1-2014/005 та до ТОВ "Східна Компанія" відповідно до договору від 16.09.2015 року №26/09.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачем не проаналізовано первинні документи, надані позивачем, а при формуванні висновків використано неперевірені факти та посилання на акти перевірки контрагента позивача, які спростовано судовим рішенням.

Таким чином, незважаючи на те, що судом встановлено надання під час оспорюваної перевірки усіх первинних документів як доказ реальності операцій з ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс", на підставі частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України позивача звільнено від доказування обставин, щодо реальності операцій з контрагентом ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс", оскільки їх реальність встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 808/1882/17, яке набрало законної сили.

Щодо господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Інвестиційна фінансово-промислова група", суд зазначає наступне.

Між ТОВ "ДТЕК Трейдінг" та ТОВ "ІФПГ" укладено Договір № 5-1-2014/004 від 22.12.2014 року, відповідно до умов якого ТОВ "ІФПГ" (Постачальник) зобов`язується поставити у власність Покупця мазут паливний марки 40 та/або мазут паливний марки 100 в асортименті, кількості, в строк та по ціні і з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами в Договорі і Специфікаціях.

На підтвердження існування взаємовідносин між позивачем та ТОВ "ІФПГ" за Договором № 5-1-2014/004 від 22.12.2014 року контролюючому органу позивачем надано документацію (у т.ч. первинну документацію), що підтверджується Актом перевірки (стор. 13 Акту перевірки): договір поставки та додатки до нього, рахунки на оплату, акти прийому-передачі, посвідчення якості на товар, залізничні накладні, товарно-транспортні накладні; стор. 25 Акту перевірки містить посилання на надання позивачем паспортів якості та сертифікатів відповідності на мазут під кожен акт приймання-передачі мазуту.

На підтвердження здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "ІФПГ", позивачем надано контролюючому органу та долучено до матеріалів справи наступні документи.

З матеріалів справи встановлено, що протягом спірного періоду (травень 2015 року) на виконання Договору № 5- 1-2014/004 від 22.12.2014 року між ТОВ "ДТЕК Трейдінг" та ТОВ "ІФПГ" укладено: Специфікацію від 30.04.2015 року на постачання 500,00 т мазуту паливного марки 100 на загальну суму 4 699 998,00 грн.; Специфікацію від 30.04.2015 року на постачання 500,00 т мазуту паливного марки 100 на загальну суму 4 750 002,00 грн.

За правилом першої події постачальником виписано та надано ТОВ "ДТЕК Трейдінг" податкові накладні (з квитанціями, що підтверджують їх прийняття) на загальну суму 11 399 302,29 грн., а саме: № 16 від 01.05.2015 року; № 17 від 03.05.2015 року; № 19 від 06.05.2015 року; № 20 від 10.05.2015 року; № 21 від 12.05.2015 року; № 22 від 13.05.2015 року; № 23 від 14.05.2015 року; № 24 від 18.05.2015 року; № 25 від 19.05.2015 року; № 26 від 22.05.2015 року; № 27 від 26.05.2015 року.

Прийняття мазуту позивачем підтверджується Актами прийому-передачі до Договору № 5-1-2014/004 на загальну суму постачання 11 399 302,29 грн.: Акт від 01.05.2015 року на поставку 107,340 т мазуту; Акт від 01.05.2015 року на поставку 57,800 т мазуту; Акт від 06.05.2015 року на поставку 108,400 т мазуту; Акт від 10.05.2015 року на поставку 103,285 т мазуту; Акт від 12.05.2015 року на поставку 52,384 т мазуту; Акт від 13.05.2015 року на поставку 170,680 т мазуту; Акт від 14.05.2015 року на поставку 51,350 т мазуту; Акт від 18.05.2015 року на поставку 115,600 т мазуту; Акт від 19.05.2015 року на поставку 170,750 т мазуту; Акт від 22.05.2015 року на поставку 108,205 т мазуту; Акт від 26.05.2015 року на поставку 168,520 т мазуту.

На оплату вказаного вище обсягу мазуту ТОВ "ІФПГ" виставлено ТОВ "ДТЕК Трейдінг" рахунки на оплату на загальну суму постачання 11 399 302,29 грн.: Рахунок-фактура № 0105-1 від 01.05.2015 року; Рахунок-фактура № 0305-1 від 03.05.2015 року; Рахунок-фактура № 0605-1 від 06.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-1005-1 від 10.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-1205-1 від 12.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-1305-1 від 13.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-1405-1 від 14.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-1805-1 від 18.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-1905-1 від 19.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-2205-1 від 22.05.2015 року; Рахунок-фактура № СФ-2605-1 від 26.05.2015 року.

Здійснення оплати ТОВ "ДТЕК Трейдінг" за отриманий товар підтверджується платіжними дорученнями на загальну суму 11 399 302,29 грн.: Платіжне доручення № від 04.08.2015 року; Платіжне доручення № від 06.08.2015 року; Платіжне доручення № від 10.08.2015 року; Платіжне доручення № від 13.08.2015 року; Платіжне доручення № від 14.08.2015 року; Платіжне доручення № від 17.08.2015 року; Платіжне доручення № від 17.08.2015 року; Платіжне доручення № від 21.08.2015 року; Платіжне доручення № від 21.08.2015 року; Платіжне доручення № від 28.08.2015 року; Платіжне доручення № від 31.08.2015 року.

Крім того, відповідність мазуту якісним характеристикам, підтвердження їх походження (зазначення виробника) доводиться сертифікатами якості та паспортами, які надано позивачем під час податкової перевірки та які містяться у матеріалах справи.

Проведеною перевіркою встановлено неможливість підтвердження факту постачання мазуту паливного у травні 2015 року від ТОВ "Інвестиційна фінансово-промислова група" для подальшої реалізації на позивача у кількості 1 214,314 т на загальну суму 11 399 302,27 грн., в тому числі ПДВ 1 899 883, 71 грн., у зв`язку з: відсутністю необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності внаслідок відсутності кількості штату працюючих осіб у контрагентів-постачальників продуктів нафтопереробки, відсутністю виробничо - складських приміщень та транспортних засобів, які економічно необхідні для здійснення господарської діяльності; неможливістю встановлення фактичних виробників нафтопродуктів (мазут паливний марки 100), а також відсутність факту підтвердження реалізації (виробництва) по ланцюгу продажу/придбання між сумнівними підприємствами-постачальниками; недостовірністю даних, відображених в паперових носіях документів виписаних від контрагента-постачальника ТОВ "Інвестиційна фінансово-промислова група" для позивача, формальним підходом до їх оформлення, та, як наслідок, їх юридична дефектність.

Отже, на підставі наявної зібраної інформації, контролюючим органом зроблено висновок, що контрагенти - постачальники не мали можливості здійснювати господарську діяльність по реалізації мазуту паливного у травні 2015 року покупцю ТОВ "Інвестиційна фінансово-промислова група". У зв`язку з відсутністю у постачальників необхідних матеріальних, технічних та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності та фактів придбання мазуту паливного, який реалізовано у травні 2015 року ТОВ "ДТЕК Трейдінг" - відсутнє законне джерело походження товару.

Натомість, твердження контролюючого органу щодо відсутності можливості встановити виробника мазуту, є безпідставними та спростовуються наданими як до перевірки так і до суду первинними доказами.

Зокрема, інформацію щодо виробника міститься в актах приймання-передачі мазуту.

Так, у спірному періоді ТОВ "ДТЕК Трейдінг" отримано мазут виробника ТОВ "Кремойл Сінтез". Якість мазуту підтверджено виробником наступними документами: Паспортом якості № 4 від 27.02.2015 року, виданим ТОВ "Кремойл - Синтез"; Паспортом якості № 6 від 05.05.2015 року, виданим ТОВ "Кремойл - Синтез"; актом № 3 відбирання проб нафти та нафтопродуктів від 21.05.2015 року; протоколом № 5 аналізу мазуту від 25.05.2015 року; актом № 5 відбирання проб нафти та нафтопродуктів від 25.05.2015 року; Сертифікатом відповідності Серія ВВ №UA1.024.0073508-14, у якому виробником зазначається ТОВ "Кремойл-Синтез"; паспортом якості № 21/05-15 від 21.05.2015 року; протоколом випробувань мазуту паливного від 15.05.2015 року.

Відповідно до долучених до матеріалів справи доказів, транспортування мазуту здійснювалося на станції вантажоотримувачів - ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" (ДТЕК Придніпровська ТЕС, Запорізька ТЕС), ПАТ "ДТЕК Західенерго" (ДТЕК Ладижинська ТЕС), що підтверджується відповідними накладними та документами, що підтверджують прийняття мазуту вантожоотримувачами:

- ДТЕК Придніпровська ТЕС (155, 669 т): Накладна № 43343490 (53,000 т); Накладна № 43371004 (54,500 т); Накладна № 43353374 (52,000 т);

- ДТЕК Придніпровська ТЕС (155,669 т): Акт № 9 від 10.05.2015 року за формою № 5-НП; Акт № 287 за формою ТТ-4М; Акт № 11 від 12.05.2015 року за формою № 5-НП Акт № 290 за формою ТТ-4М;

- ДТЕК Запорізька ТЕС (276,725 т): Накладна № 43480961 (54,320 т); Накладна № 43495571 (113,512 т); Накладна № 43457498 (108,600 т); Лист ТОВ "ІФПГ" про направлення 54,320 т мазуту ТОВ "ДТЕК Трейдінг" (вих. № 1905-2 від 19.05.2015 року); Лист ТОВ "ІФПГ" про направлення 113,512 т. мазуту ТОВ "ДТЕК Трейдінг" (вих. № 2005-2 від 20.05.2015 року);

- ДТЕК Запорізька ТЕС (276, 725 т.) підтверджується: Актом № 4 від 26.05.2015 року за формою № 5-НП; Актом № 1021 за формою ТТ-4М; Листом ДТЕК Запорізька ТЕС про прибуття 167,832 т мазуту; Актом № 3 від 22.05.2015 року за формою № 5-НП; Актом № 998 за формою ТТ-4М; Листом ДТЕК Запорізька ТЕС про прибуття 108,600 т мазуту;

- ДТЕК Ладижинська ТЕС: Накладна № 43269208 (107,340 т); Накладна № 43291426 (57,800 т); Накладна № 43322890 (108,400 т); Накладна № 43397025 (58,700 т); Накладна № 43402387 (111,980 т); Накладна № 43391077 (51,350 т); Накладна № 43417617 (115,600 т); Накладна № 43444488 (170, 750 т).

Прийняття мазуту Ладижинською ТЕС підтверджується листами: № 33-1972 від 20.05.2015 року; № 33-1967 від 19.05.2015 року; № 33-1918 від 15.05.2015 року; № 33-1826 від 07.05.2015 року; №33-1775 від 05.05.2015 року; № 33-1774 від 05.05.2015 року та Актом № 19 від 20.05.2015 року за формою № ТП-4; Актом № 18 від 19.05.2015 року за формою № ТП-4; Актом № 14 від 15.05.2015 року за формою № ТП-4; Актом № 13 від 14.05.2015 року за формою № ТП-4; Актом № 06 від 07.05.2015 року за формою № ТП-4; Актом № 03 від 05.05.2015 року за формою № ТП-4; Актом № 01 від 05.05.2015 року за формою № ТП-4.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надана позивачем документація є первинною та у повній мірі підтверджує настання реальних наслідків за правочинами укладеними між позивачем та ТОВ " Інвестиційна фінансово-промислова група ".

Крім іншого, контролюючий орган посилається на зібрану Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 25.08.2015 року № 6124/04-62-22-3 податкову інформацію за звітний період декларування ПДВ, в якій не підтверджено придбання товару у контрагентів-постачальників та в подальшому їх реалізації контрагентам покупцям за травень 2015 року.

Відповідно до статті 16 Закону України від 02.10.1992 року № 2657-XII "Про інформацію" (із змінами і доповненнями) податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

З урахуванням статей 73, 74, пункту 78.1. статті 78 ПК України, податкова інформація є підставою для направлення платникам податків з метою здійснення податкового контролю, а також для проведення перевірок платників податку.

Однак, акт перевірки не містить даних про проведені податковим органом перевірки відносно контрагентів на підставі отриманої податкової інформації.

Верховним Судом у своїй постанові від 13.03.2018 року у справі № 809/1062/17 зроблено висновок про обґрунтованість відхилення доводів контролюючого органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій позивача, зважаючи на те, що вони ґрунтуються виключно на припущеннях, які в свою чергу базуються на узагальненій податковій інформації без дослідження первинних документів позивача. При цьому, можливе порушення контрагентом податкової дисципліни не може свідчити про відсутність у позивача права, за результатами господарської діяльності з таким контрагентом, на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, з огляду на відсутність дослідження та аналізу господарських операцій за результатами здійснення яких, сформовано позивачем податковий кредит. Інформаційні бази даних ОДПІ не мають статусу офіційних, не сертифіковані і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачено належність таких баз до засобів доказування.

Аналогічну позицію висловлено у постановах Вищого адміністративного суду України від 20.09.2012 року № К9991/574/12; № К 9991/5991/11 та № 9991/24891/11.

Щодо взаємовідносин ТОВ "ДТЕК Трейдінг" з ТОВ "Укрресурс Трейдінг", суд зазначає наступне.

Між ТОВ "ДТЕК Трейдінг" та ТОВ "УРТ" укладено Договір поставки № 010317-УРТ від 01.03.2017 року, відповідно до умов якого ТОВ "УРТ" (Постачальник) зобов`язується передати у власність Покупця (ТОВ "ДТЕК Трейдінг") Товар.

За пунктом 1.2. Договору Товаром, що поставляється за Договором, є сільськогосподарська продукція та продукти її переробки (далі по тексту - "Товар"), яка визначається Сторонами у Специфікаціях, а саме: макуха з насіння соняшнику, шрот з насіння соняшнику, олія соняшникова нерафінована.

На підтвердження існування взаємовідносин між ТОВ "ДТЕК Трейдінг" та ТОВ "УРТ" за Договорами № 010317-УРТ від 01.03.2017 року контролюючому органу надано документацію (у т.ч. первинну документацію), що підтверджується Актом перевірки (стр. 30 Акту перевірки): договір поставки сільськогосподарської продукції та додатки до нього, рахунки на оплату, акти прийому-передачі.

У спірному періоді (березень 2017 року) постачання Продукції здійснювалося за Специфікаціями 1-3.

Відповідно до Специфікації № 1 до Договору Постачальник зобов`язаний поставити у власність Покупця олію соняшникову нерафіновану в обсязі 4400 тон +/- 10% за ціною 18570,20 грн./т без ПДВ на загальну суму 98 050 656,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до Специфікації № 2 до Договору Постачальник зобов`язаний поставити у власність Покупця макуху з насіння соняшнику в обсязі 2500,00 т +/-10% за ціною 4301,00 грн./т без ПДВ на загальну суму 12 903 000,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до Специфікації № 3 до Договору Постачальник зобов`язаний поставити у власність Покупця шрот з насіння соняшнику в обсязі 2000, 00 тон +/-10% за ціною 4316,18 грн./т без ПДВ на загальну суму 10 358 832,00 грн. з ПДВ.

Загальна вартість поставки Продукції за Специфікаціями 1-3 складає 121 312 488 грн.

Поставка відбулася, про що свідчать Акти приймання-передачі до Договору та відповідні Рахунки на оплату, якими підтверджується, що ТОВ "УРТ" надано, а ТОВ "ДТЕК Трейдінг" прийнято: олії соняшникової нерафінованої 4740,69 т; шроту соняшникового - 2 504,81 т; макухи соняшникової - 2100,13 т, що відповідає умовам Специфікацій (з урахуванням толерансу щодо обсягів поставки);

Щодо вказаного об`єму поставленої Постачальником та прийнятої Покупцем Продукції ТОВ "УРТ" виставлено відповідні рахунки на оплату на загальну суму постачання - 121 182 314,58 грн.: Рахунок № 22 від 31.03.2017 року до Акту № 3103/01 від 31.03.2017 року; Рахунок № 23 від 31.03.2017 року до Акту № 3103/02 від 31.03.2017 року; Рахунок № 24 від 31.03.2017 року до Акту № 3103/03 від 31.03.2017 року; Рахунок № 25 від 31.03.2017 року до Акту № 3103/04 від 31.03.2017 року; Рахунок № 26 від 31.03.2017 року до Акту № 3103/05 від 31.03.2017 року; Рахунок № 27 від 31.03.2017 року до Акту № 3103/06 від 31.03.2017 року.

За правилом першої події постачальник надав покупцеві податкові накладні: № 26-31 від 31.03.2017 року на загальну суму 121 182 314,58 грн.

Оплата Продукції Позивачем також підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Якість продукції підтверджена Посвідченнями про якість продукції: № 3101/2 від 31.03.2017 року. Виробник - ТОВ "ВИСТА-К", макуха (907 т 110 кг); № 3101/3 від 31.03.2017 року Виробник - ТОВ "ВИСТА-К", олія соняшникова (602 т 470 кг); № 168 від 31.03.2017 року Виробник - ПП "Люкс-Ойл", олія соняшникова (2 110,630 т); № 31/01/1 від 31.03.2017 року Виробник - ВОТ "Олійний Дім", олія соняшникова (1677,590 т); № 31/01/2 від 31.03.2017 року Виробник - ВОТ "Олійний Дім", олія соняшникова (1597,700 т); № 167 від 31.03.2017 року Виробник - ПП "Люкс-Ойл", шрот (2 010,130 т); № 5/1 від 20.03.2017 року Виробник - ПП "Бессарабія-В", олія соняшникова (113,740 т); № 5/2 від 20.03.2017 року Виробник - ПП "Бессарабія-В", шрот (108,820 т); № 310317 від 31.03.2017 року Виробник - ТОВ "СП Укрсоя", олія (338,67 т); від 31.03.2017 року Виробник - ТОВ "СП Укрсоя", шрот (322,54 т).

При цьому, кожне посвідчення містить інформацію про виробника та посилання та тоннаж товару, його найменування, що дозволяє його ідентифікувати, що спростовує твердження позивача про те, що ідентифікувати посвідчення про якість відповідно до певного товару та визначити виробника товару неможливо.

Щодо подальшого використання спірної Продукції в господарській діяльності позивачем.

Судом встановлено, що позивач здійснював закупівлю спірної сільськогосподарської продукції з метою використання її в статутній господарській діяльності - перепродажу з метою отримання прибутку.

Так, 15.03.2017 року між Позивачем (Комітент) та ТОВ "УКРАГРОПРОФІТ" (Комісіонер) укладено Договір комісії на реалізацію сільськогосподарської продукції № 150317- УАП.

До Договору укладено низку специфікацій, в тому числі щодо спірного періоду (березень 2017 року) Специфікації № 1-3 від 15.03.2017 року, відповідно до яких позивач повинен передати на комісію партію Товару, а саме: олію соняшникової нерафінованої у обсязі 4400,00 т; шрот з насіння соняшнику - 2 500,00 т; макуху з насіння соняшнику - 2000,00 т.

Прийняття Товару Комісіонером підтверджується Звітом комісіонера за березень 2017 року № 1 від 31.03.2017 року, відповідно до якого Комісіонер прийняв на комісію згідно Актів прийому-передачі 8 905, 630 т Товару загальною вартістю 100 985 262,15 грн. без ПДВ., а саме: олії соняшникової нерафінованої у обсязі 4 390,69 т; шроту з насіння соняшнику - 2 504,81 т; макуху з насіння соняшнику - 2010,13 т.

Зазначене підтверджується Актами прийому-передачі Товару на комісію вказаного вище обсягу на загальну суму 100 985 262,15 грн. (без ПДВ).

Реалізацію Товару Комісіонером здійснено на підставі наступних договорів із нерезидентами: Контракту № F-1307 від 13.07.2016 року із FIRSTCORN ALLIANCE LP; Контракту № М-1503 від 15.03.2017 року із MONTBURG TRADE LTD.

Крім того, реальне здійснення продажу контрагентам-нерезидентам Продукції також підтверджується укладеними відповідно до умов та на виконання пункту 2.4 договору № 150317-УАП від 15.03.2017 року наданими Комісіонером Договорами доручення № 34/ТБ/ХР від 07.03.2017 року, № 640 від 13.06.2017 року, відповідно до яких Повірені зобов`язані здійснити декларування товарів та транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого Митним кодексом України, за вимогою митного органу надати товари та транспортні засоби для митного контролю та оформлення, подавати митному органу передбачені законодавством документи та дані, необхідні для виконання митних процедур.

За положеннями Розділу 7 Договору комісії № 150317 від 15.03.17 року (пункт 7.5.) за виконання Договору Комітент сплачує комісіонеру винагороду. Розмір комісійної винагороди встановлюється в Специфікаціях.

Специфікаціями № 1-3 від 15.03.2017 року встановлено, що комісійна винагорода комісіонер складає 0,1 % від вартості продажу Товару, розрахованої від мінімальної ціни продажу товару на експорт та фактичної кількості у митних деклараціях.

При цьому, грошові кошти за продаж Товару Комітента надходять на рахунок Комісіонера в іноземній валюті. Він здійснює продаж валюти на Міжбанківській валютній біржі та проводить розрахунки з Комітентом в національній валюті (пункт 7.2.-7.3. Договору комісії).

Так, на підтвердження того, що взаєморозрахунки між Комітентом та Комісіонером здійснено, що вказує й на здійснення/виконання договору комісії, позивачем надано: Листи від контрагентів-нерезидентів Комітента за Контрактом № F-1307 від 13.07.2016 року із FIRSTCORN ALLIANCE LP; за Контрактом № М-1503 від 15.03.2017 року із MONTBURG TRADE LTD з інформацією про скрутне матеріальне становище та потребу у перенесенні, відстроченні строку оплати Товару за контрактами.

Наявність, розмір заборгованості контрагентів-нерезидентів перед Комітентом зафіксовано та переведено на Комісіонера Актами перерахунку заборгованості до Договору комісії № 150317-УАП від 15.03.2017 року від 29.09.2017 року, 30.03.2018 року, 29.06.2018 року.

Між Комітентом та Комісіонером також укладено Акт про зарахування зустрічних вимог від 29.06.2018 року та Акт про виконання зобов`язань у повному обсязі від 29.06.2018 року.

Крім того, оплата комісійної винагороди підтверджується платіжним дорученням № від 27.06.2018 року.

Податковим органом вказується на не можливість підтвердити факт постачання сільськогосподарської продукції, а саме: макухи з насіння соняшника, олії соняшникової нерафінованої та шроту з насіння соняшника від ТОВ "УРТ" для подальшої реалізації ТОВ "ДТЕК Трейдінг" у кількості 8 905.63 т на загальну суму 121 182 314.59 грн., в тому числі ПДВ 20 197 052,43 грн. в березні 2017 року у зв`язку з: відсутністю необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності внаслідок відсутності кількості штату працюючих осіб у контрагентів постачальників сільськогосподарської продукції, відсутності виробничо - складських приміщень і а транспортних засобів, які економічно необхідні для здійснення господарської діяльності; неможливістю встановлення фактичних виробників сільськогосподарської продукції (макухи з насіння соняшника, олії соняшникової нерафінованої та шроту з насіння соняшника), а також відсутність факту підтвердження реалізації (виробництва) по ланцюгу продажу/придбання між сумнівними підприємствами-постачальниками: недостовірністю даних, відображених в паперових носіях документів виписаних від контрагента-постачальника ТОВ "УРТ" для ТОВ "ДТЕК Трейдінг", формальний підхід до їх оформлення, та як наслідок їх юридична дефектність. Так, по ланцюгу постачання, співставлення звітних документів, податкових декларацій з додатками та іншої податкової інформації, що надійшла засобами АС "Податковий блок" та за даними ЄРПН контролюючим органом не встановлено законного джерела походження товару.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, на підтвердження наявності товару у достатній кількості ТОВ "УРТ" надано позивачеві Договір поставки № УКР/Т/У/-13 від 13.03.2017 року, відповідно до якого Постачальник (ТОВ "ВЄТЕК-КИЇВ") зобов`язується передати у власність Покупця (ТОВ "УРТ") Товар - сільськогосподарську продукцію та продукти її переробки відповідно до умов Специфікацій.

Специфікацією № 1 від 15.03.2017 року передбачено поставку олії соняшникової загальним об`ємом 910,00 т.

Виконання умов Специфікації № 1 підтверджується: актом прийому-передачі сільськогосподарської продукції № 80 від 31.03.2017 року, яким закріплено постачання ТОВ "ВЄТЕК-КИЇВ" та прийняття ТОВ "УРТ" 952,47 т олії соняшникової; Видатковою накладною № 80 від 31.03.2017 року на поставку 952,47 т олії соняшникової; Посвідченням про якість № 3103/1 від 31.03.2017 року на 952,47 т олії соняшникової; Специфікацією № 2 від 15.03.2017 року передбачена поставка макухи з насіння соняшника загальним об`ємом 900,00 т.

Виконання умов Специфікації № 2 підтверджується: Актом прийому-передачі сільськогосподарської продукції № 79 від 31.03.2017 року, яким закріплено постачання ТОВ "ВЄТЕК-КИЇВ" та прийняття ТОВ "УРТ" 907,11 т макухи з насіння соняшника; Видатковою накладною № 79 від 31.03.2017 року на поставку 907,11 т макухи; Посвідченням про якість № 3103/2 від 31.03.2017 року на 907,11 т макухи.

Виконання умов Специфікації № 3 підтверджується: Актом прийому-передачі сільськогосподарської продукції № 82 від 31.03.2017 року, яким закріплено постачання ТОВ "ВЄТЕК-КИЇВ" та прийняття ТОВ "УРТ" 2110,63 т олії соняшникової; Видатковою накладною № 82 від 31.03.2017 року на поставку 2110,63 т олії соняшникової; Посвідченням про якість ПП "Люкс-Ойл" від 31.03.2017 року на 2110,63 т олії соняшникової.

Виконання умов Специфікації № 4 підтверджується: Актом прийому-передачі сільськогосподарської продукції № 81 від 31.03.2017 року, яким закріплено постачання ТОВ "ВЄТЕК-КИЇВ" та прийняття ТОВ "УРТ" 2010,13 т шроту з насіння соняшника; Видатковою накладною № 81 від 31.03.2017 року на поставку 2010,13 т шроту; Посвідченням про якість від 31.03.2017 року на 2010,13 т шроту.

Виконання умов Специфікації № 5 підтверджується: Актом прийому-передачі сільськогосподарської продукції № 84 від 31.03.2017 року, яким закріплено постачання ТОВ "ВЄТЕК-КИЇВ" та прийняття ТОВ "УРТ" 1677,59 т олії соняшникової; Видатковою накладною № 84 від 31.03.2017 року на поставку 1677,59 т олії соняшникової; Посвідченням про якість від 31.03.2017 року ТОВ "Олійний Дім" на 1677,585 т олії соняшникової.

Виконання умов Специфікації № 6 підтверджується: Актом прийому-передачі сільськогосподарської продукції № 83 від 31.03.2017 року, яким закріплено постачання ТОВ "ВЄТЕК-КИЇВ" та прийняття ТОВ "УРТ" 1597,7 т макухи соняшникової; Видатковою накладною № 83 від 31.03.2017 року на поставку 1597,7 т макухи соняшникової; Посвідченням про якість від 31.03.2017 року ТОВ "Олійний Дім" на 1597,7т. макухи.

Отже, загалом ТОВ "УРТ" у ТОВ "Вєтек-Київ" закуплено 4740, 69 т. олії соняшникової, 2504,81 т макухи з насіння соняшника, 2100,13 т шроту з насіння соняшника, що у повній мірі забезпечує потреби ТОВ "ДТЕК Трейдінг" за об`ємами закупівлі.

Походження Товару ТОВ "Вєтек-Київ" підтверджено договорами про переробку давальницької сировини: Договором № 1Д-2017 від 30.01.2017 року, відповідно до якого з сировини Замовника (ТОВ "Вєтек-Київ") ТОВ "Виста-К" виготовлено 952,470 т олії соняшникової та 907,11 т макухи, що підтверджується Актом прийому-передачі готової продукції з переробки від 31.03.2017 року; Договором № ВК/Л/01-03 від 01.03.2017 року, відповідно до Довідки за Формою № 23 за березень 2017 року відповідно до якого з сировини виготовлено 2100,633 т олії, 2010,127 т макухи (шроту) та 678,418 т лушпиння; Договором № 01/03П від 02.03.2017 року на переробку 4000,00 т сировини ТОВ "Вєтек-Київ".

Зазначені вище обсяги вироблення готової продукції з сировини підтверджують наявність у ТОВ "Вєтек-Київ" продукції у кількості, яка забезпечує потреби закупівлі ТОВ "УРТ" та, відповідно, ТОВ "ДТЕК Трейдінг".

Щодо інших доводів податкового органу з приводу відсутності настання реальних наслідків за правочинами укладеними позивачем з ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс", ТОВ "Інвестиційна фінансово-промислова група", ТОВ "Укрресурс Трейдінг" колегія суддів зазначає наступне.

Щодо твердження відповідача про відсутність кількості штату працівників, складських приміщень та автотранспорту у вказаних суб`єктів господарювання, суд зазначає наступне.

З аналізу акту перевірки вбачається, що в обґрунтування вказаних доводів податковим органом не наведено жодного документального підтвердження, не тільки недостатньої кількості зазначених ресурсів, але й будь-якого підтвердження аналізу їх кількості взагалі, що свідчить про те, що таку інформацію контролюючим органом не перевірено, а висновки є лише припущеннями відповідача.

Крім іншого, як вірно зазначено судом першої інстанції, постачальники (контрагенти позивача) не є виробниками товару (як мазуту топочного, так і сільськогосподарської продукції).

Натомість, підприємству, яке реалізує товарно-матеріальні цінності, як правило, не потребується ані значної кількості працівників, ані наявності основних засобів, складських приміщень та транспорту для виконання взятих на себе зобов`язань. Особливістю поставки товару є те, що даний вид діяльності може здійснюватися без попереднього зберігання товару, а перевезення виконуватися транспортними засобами, що належать третім особам (як це фактично і сталося у висвітлених випадках).

Основні та транспортні засоби необов`язково повинні перебувати у власності суб`єкта господарювання, позаяк можуть бути орендовані або взяті у лізинг у третіх осіб; можуть залучатися за договорами з спеціалізованими організаціями, що здійснюють перевезення та транспортування товарів тощо. Так само і особи, необхідні для виконання поставок послуг з перевезення вантажу, можуть бути залучені на умовах найму.

При цьому, слід звернути увагу на предмет спірних договорів - це договори поставки, а не виконання робіт чи надання послуг, які безпосередньо пов`язані з особами виконавців та потребують від них наявності певних знань, кваліфікації тощо. Виконання постачання не вимагає наявності персоналу специфічної кваліфікації чи неможливістю встановлення фактичних виробників нафтопродуктів (мазут толочний марки 40, марки 100 (відповідно), виробників сільськогосподарської продукції, а також відсутності факту підтвердження реалізації (виробництва) по ланцюгу продажу/придбання між сумнівними підприємствами-постачальниками; недостовірністю даних, відображених в паперових носіях за формою первинних документів вказаними суб`єктами господарювання для ТОВ "ДТЕК Трейдінг", формальним підходом до їх оформлення та, як наслідок, їх юридичної дефектності.

Висновок контролюючого органу щодо відсутності транспортування не підтверджено жодним документом. Крім того, відповідачем не перевірено чи бралися постачальниками транспортні засоби в оренду, лізинг, чи укладалися ним договори перевезення з відповідними спеціалізованими організаціями, тобто висновки відповідача у Акті перевірки в цій частині не мають доказового підґрунтя.

Так, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 30.01.2018 року у справі № 2а- 15124/11/2670 (К/9901/612/18), від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а: "… відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.".

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року по справі №820/4648/13-а /№К/9901/873/18): "...Твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. В межах перевірки позивача відповідачем не досліджено можливість залучення постачальниками позивача матеріально-технічних, майнових, трудових та виробничих ресурсів шляхом укладення цивільно-правових угод або іншій не забороненій законом формі у період поставок ТМЦ... . Більш того, законодавство не ставить у обов`язок суб`єкту господарювання наявності працівників саме у штаті такого суб`єкту для можливості здійснення ним господарської діяльності. Так, працівники можуть працювати на умовах найму, аутсорсингу, на підставі цивільно-правових та інших договорів тощо. Зазначені факти також не перевірялися Податковим органом, отже не є підтвердженою їх відсутність. При цьому, необхідно звернути увагу на специфіку самих договорів, адже вони за своїх предметом не є договорами надання послуг чи виконання робіт, які безпосередньо пов`язані з особами, які такі послуг надають/роботи виконують. Договори постачання за своєю природою не потребують великої кількості працівників, адже у процесі постачання не задіяно великої кількості осіб та виконання договорів з таким предметом напряму чи опосередковано не пов`язане з конкретними особами, їх професійними якостями тощо, тобто поставка може у будь-який час виконана залученою для цього особою.".

Таким чином, висновки податкового органу про відсутність у контрагентів платника податків необхідних трудових та виробничих ресурсів не знаходять свого правового обґрунтування у відповідності до норм чинного законодавства та у відповідності із вже усталеною практикою Верховного Суду, тому не можуть бути основою висновку щодо нереальності господарських операцій.

Також безпідставними є доводи податкового органу щодо відсутності настання реальних наслідків за правочинами укладеними між позивачем та ТОВ "Торгово-промислова компанія "Промторгсервіс", ТОВ "Інвестиційна фінансово-промислова група", ТОВ "Укрресурс Трейдінг" в силу нереальності господарських операцій за ланцюгом постачання.

Як вбачається з акту перевірки, ланцюги вибудовано лише на підставі аналізу податкової звітності, Єдиним реєстром податкових накладних (далі також - ЄРПН) та даних ІС "Податковий блок".

При цьому, апелянтом не вказано, за який період перевірялися контрагенти позивача та, відповідно, їх контрагенти за ланцюгом, яким чином перевірялися, висновки контролюючого органу не підтверджено жодними доказами, документами.

Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 811/2154/13-а критично оцінено формування податковим органом ланцюгів постачання спірного товару та зазначено, що будь - яке автоматизоване співставлення. чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними.

Податковий орган як орган державної влади зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стосовно права платника на податковий кредит це означає, що податковий орган може посилатись на неправомірність включення платником податків суми ПДВ до складу податкового кредиту лише у випадках, визначених законом, і лише з посиланням на норми Податкового кодексу України.

У Податковому кодексі України відсутня будь - яка норма, яка б позбавляла платників ПДВ права на податковий кредит у випадку, коли постачальники (продавці) такого платника ПДВ не декларують та/або не сплачують ПДВ за тими ж операціями, а платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідне документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Платник податків не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як елемента верховенства права (статті 8 Конституції України), індивідуалізації відповідальності (статті 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (статті 129 Конституції України).

Конституційний принцип індивідуалізації відповідальності знайшов своє відображення у постановах Верховного Суду України від 06.04.2004 року по справі 8/140, від 29.10.2010 року по справі 21-14-а10, від 31.01.2010 року по справі № 21-47а10, у яких встановлено, якщо контрагент платника податку не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це не тягне відповідальності та негативних наслідків для самого платника податку.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини другої ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі "Булвес АД" проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини (далі також - Суд) вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяженню компанії заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Аналогічні висновки Європейського Суду з прав людини викладено у справі "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії.

Також, у справі "Інтерсплав" проти України" (2007 рік, заява № 803/02), Судом у пункту 38 рішення зазначено: "На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання".

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу № 1, Європейським судом з прав людини застосовано принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Судом визнано, що "справедливий баланс" не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит / бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо / повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників.

Відповідно, Судом констатовано факт порушення статті 1 Протоколу № 1, якою гарантується право на мирне володіння майном.

Права на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податку, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Рішення ж Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності).

Рішенням Суду по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгари" (заява №6689/03) у пункті 23 вказано, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Однак це не мало б прямого впливу на оподаткування організації-заявника (позиція підтримано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.09.2014 року провадження К/800/15845/14, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року у справі №822/5413/15, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2015 року у справі №804/4983/15).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.01.2018 року у справі № 826/1244/13-а, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника. за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Також, Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 811/2154/13-а зазначено, що "норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними".

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а.

Щодо твердження контролюючого органу про неможливість встановлення фактичних виробників товару/продукції, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, як під час перевірки та і до суду платником податків надано контролюючому органу акти приймання - передачі продукції (мазуту, сільськогосподарської продукції), паспорти якості, сертифікати відповідності (що не спростовано відповідачем та зазначається у Акті перевірки), з яких чітко вбачаються виробники продукції та підтвердження ними якісних характеристик продукції.

Крім того, ні мазут паливний, ні сільськогосподарська продукція (олія соняшникова, макуха та шрот з насіння соняшника) не входять до переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 року № 28 "Про затвердження Переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні" (втрачено чинність на підставі Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі № 93 від 26.01.2018 року).

Незважаючи на те, що усі сертифікати та паспорти на підтвердження якості предмету постачання (як мазуту паливного, так і сільськогосподарської продукції) надано також до суду, суд критично ставиться до аргументів контролюючого органу щодо їх ненадання до перевірки у повному обсязі.

При чому, навіть відсутність таких документів не може бути підставою визнання господарської операції безтоварною чи нереальною, а вказані "начебто ненадані" документи не є первинними, що зумовлює відсутність у платника податків обов`язку їх надання.

Крім іншого, податковим органом, в порушення статті 85 ПК України, не складено акт про ненадання документів, що також спростовує твердження відповідача в цій частині.

Щодо обов`язку позивача надання документів, їх обсягу та змісту, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 16.1.3 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядну, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність то інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку. Фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Відповідно до статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право: запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри. Фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктами 85.4, 85.8 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, шо належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Водночас спеціальними нормами ПУ України врегульовано конклюдентний обов`язок платника податків після початку перевірки надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів уловному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом такої перевірки (пункт 85.2 статті 85 ПК України).

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Таким чином, при проведенні перевірок платників податків працівники контролюючих органів мають право вивчати та перевіряти первинні документи, що використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, інші регістри, фінансову та статистичну звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків та зборів, ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявність торгових патентів тощо.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами і доповненнями) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В пункту 1 статті 9 цього ж Закону вказано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документа, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після П закінчення.

Пунктом 3 статті 9 вищезазначеного Закону зазначено, що інформація, яка міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Пунктом 85.1 статті 85 ПК України встановлено заборону витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами органів ДПС у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Щодо фіксації факту ненадання документів контролюючим органом, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 85.6. ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Таким чином, висновки податкового органу щодо ненадання документів такими, що не відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та по суті втручанням в господарську діяльність платника податків, оскільки: платником податків надано до перевірки всі документи, надання яких зумовлено ПК України; платником податку надано пояснення з питань, що виникли у податкового органу у зв`язку із отриманням цих документів (на виконання підпункту 17.1.6. пункту 17.1 статті 17 ПК України); жодних фактів відмови надання документів контролюючим органом в передбаченому законом порядку контролюючим органом не зафіксовано.

Крім того, слід зазначити, що згідно із статтею 1 Закону України від 17.05.2001 року № 2406-111 "Про підтвердження відповідності" (із змінами і доповненнями) сертифікат відповідності - документ, який підтверджує, що продукція, системи якості, системи управління якістю, системи екологічного управління, персонал відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документу, визначеного законодавством.

З аналізу цієї норми вбачається, що сертифікат відповідності продукції не є первинним документом, який фіксує та підтверджує здійснення платником податків господарської операції.

Сертифікат якості - документ, що підтверджує певні властивості, характеристики товару, а не факт здійснення господарської операції.

Отже, наявність чи відсутність сертифікатів якості може впливати лише на право Покупця прийняти товар чи відмовитись від його прийняття та жодним чином не може спростовувати факт реальності господарської операції.

При цьому, надання та отримання вказаних документів є диспозитивним правом Сторін договору. Навіть їх повна відсутність не може свідчити про відсутність здійснення господарської операції як такої, а лише вказує на те, що покупець приймає на себе ризик отримання товару без належного підтвердження постачальником його певних властивостей, якісних характеристик тощо.

Крім цього, у відповідності до пунктів положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 465/2011 перевірка наявності сертифіката відповідності такої продукції, якщо її віднесено до переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації належить саме до повноважень Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів.

Таким чином, органи фіскальної служби України не мають права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції інших органів.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України (статті 19 Конституції України).

Судом встановлено, що платником податків надано до перевірки всі документи, надання яких зумовлено ПК України.

Щодо юридичної дефектності документів та формального підходу до їх оформлення, суд зазначає наступне.

Як вбачається із змісту акта перевірки, контролюючим органом не вказано, які саме помилки чи недоліки у документах виявлено, які саме документи позивачем оформлено формально, неякісно тощо, яким чином такі недоліки/помилки можуть ставити під сумнів реальність господарських операцій, які саме факти неможливо встановити, дослідити на підставі наданих документів.

Крім того, важливим для визнання реальності господарської операції є сам первинний документ, який підтверджує її здійснення, його наявність та факт здійснення такої господарської операції як такої. Недоліки форми документу не можуть ніяким чином нівелювати факту реалізації господарської операції та поставити під сумнів її реальність.

Так, в Ухвалі Вищого адміністративного суду від 29.03.2016 року у справі №К/800/30242/15 також зазначено, що: "... наявність окремих недоліків форми в заповненні податкової накладної не свідчить про її неналежність та недопустимість як доказу, не впливає на розмір податкових зобов`язань продавця то податковий кредит покупця.".

Так, під час розгляду справи встановлено, що контролюючим органом отримано від позивача під час перевірки усі необхідні та достатні документи на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, що не заперечується самим відповідачем у акті перевірки, але залишено без належної уваги такі первинні документи платника податків, не надавши їм оцінки чи аналізу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.07.2018 року №, №, винесені Офісом великих платників податків ДФС

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 02.07.2018 року № суд зазначає наступне.

Як вбачається із змісту акту перевірки висновки податкового органу щодо допущення позивачем порушення підпункту "б" пункту 176.2 статті 176, пункту 51.1 статті 51 та пункту 176.2 "б" статті 176, пункту 119. 2 статті 119 Податкового кодексу України в частині неподання податковим агентом податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку повноти за квітень 2016 року.

Згідно з п.176.2 ст.176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Таким чином, податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, юридична особа, яка виплачує фізичній особі кошти, які податковим законодавством віднесено до оподатковуваного доходу такої фізичної особи, до якого, зокрема, включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо та інші доходи, до яких віднесено суми страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), у тому числі, за договорами добровільного медичного страхування. При цьому на податкового агента покладено обов`язок щодо своєчасного та повного нараховування, утримання та сплати (перераховування) до бюджету податку з доходу, що виплачується на користь платника податку та подання у строки, встановлені Податковим кодексом України для податкового кварталу, податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку.

Пунктом 119.2 ст.119 ПК України передбачено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, коли недостовірні відомості або помилки у податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги) виникли у зв`язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу.

Порядок заповнення і подання до органу Державної фіскальної служби України Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку відповідно до вимог статті 51 глави 2, підпункту 70.16.1 пункту 70.16 статті 70 глави 6 розділу II, підпункту 170.4.2 пункту 170.4 статті 170 та підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 розділу IV, підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України врегульовано Порядком заповнення і подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4 (далі - Порядок №4).

Згідно пункту 1.2 Порядку №4, податковий розрахунок - документ, який свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. На підставі відомостей щодо сум утриманого та/або сплаченого податку, які зазначаються у податковому розрахунку, нарахування податкового зобов`язання не проводиться.

Згідно пункту 2.1 Порядку №4, податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий податковий розрахунок за календарний рік не подається.

Якщо останній день строку подання податкового розрахунку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Згідно пункту 3.1 Порядку №4, у графі 2 "Податковий номер або серія та номер паспорта*" відображається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта фізичної особи (для фізичної особи, яка має відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), про яку надається інформація в податковому розрахунку.

Пунктом 4.1 ат 4.3 Порядку №4, встановлено, що коригування поданого і прийнятого податкових розрахунків проводяться на підставі самостійно виявлених податковим агентом помилок, а також на підставі повідомлень про помилки, виявлені контролюючим органом.

Уточнюючий податковий розрахунок подається у разі необхідності проведення коригувань податкового розрахунку після закінчення строку його подання. Уточнюючий податковий розрахунок може подаватися як за звітний період, так і за попередні періоди.

Згідно 4.4 Порядку №4, порядок заповнення звітного нового та уточнюючого податкових розрахунків є однаковим. Звітний новий та уточнюючий податкові розрахунки подаються на підставі інформації з попередньо поданого податкового розрахунку і містять інформацію лише за рядками й реквізитами, які уточнюються. Для заповнення також використовується інформація з повідомлень про виявлені помилки, які відправляються контролюючими органами до податкового агента.

Коригування показників розділу І: для заміни одного помилкового рядка іншим потрібно виключити помилкову інформацію відповідно до абзацу другого цього пункту та ввести правильну інформацію відповідно до абзацу третього цього пункту, тобто повністю заповнити два рядки, один з яких виключає попередньо внесену інформацію, а другий вносить правильну інформацію. У такому разі в першому рядку в графі 9 указується "1" - рядок на виключення, а в другому - "0" - рядок на введення.

Отже, з аналізу зазначених нормативно правових актів слідує, що накладення штрафу за подання з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, суми утриманого з них податку можливе у разі, коли такі помилки або недостовірні відомості призвели до заниження податкових зобов`язань з такого податку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем своєчасно подано податкову звітність про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманих з них податків за перевіряємий період за формою 1ДФ.

Відповідна звітність була прийнята податковим органом, податок з доходів фізичних осіб, нарахований позивачем за перевіряємий період, перераховано до бюджету в повному обсязі, про що зазначено в акті перевірки та не заперечується відповідачем.

Оскільки у діях позивача відсутня така обов`язкова ознака податкового правопорушення як протиправність в частині нанесення шкоди правам та інтересам держави, у тому числі Державному бюджету України, тому притягнення позивача до відповідальності є протиправним.

Отже, висновок контролюючого органу щодо наявності підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України є помилковим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дтек Трейдінг" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.07.2018 року залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А.Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 09.03.2021 р.)