Справа № 160/15079/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
16.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, враховуючи її уточнення від 27.11.2020 року, в якій просить визнати поважними причини вимушеного пропуску ОСОБА_1 строку для подання документів про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності; визнати протиправною та скасувати відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 викладену в протоколі засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 125 від 03.09.2020 року; зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути документи ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що він є учасником бойових дій, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в Донецькій області. Під час проходження військової служби отримав травму, попередній діагноз вказано, як вколочний перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки. У 2019 році був звільнений з військової служби, у зв`язку із закінченням зборів. Внаслідок отриманої травми МСЕК у 2020 році встановила позивачу 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності з 30.03.2020 року. Позивач вважає, що в нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, як у військовослужбовця, учасника бойових дій, якому встановлена втрата працездатності у розмірі 20%, тому він звернувся до відповідача. Але Міністерством оборони України було відмовлено позивачу у видачі одноразової грошової допомоги, яку він вважає неправомірною, такою, що порушує його законні права та інтереси, тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 року, прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
28.12.2020 року третя особа - Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подав письмові пояснення по суті спору, в яких вважає вимоги позивача не законними та не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що згідно Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, одноразова грошова допомога виплачується не пізніше ніж через три місяці після звільнення особи з військової служби, а днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Третя особа наголошує, що позивачу 07.04.2020 року первинно було встановлено 20% втрати працездатності, а позивача було звільнено з військової служби 11.12.2019 року. Отже у зв`язку із тим, що між встановленням втрати працездатності та днем звільнення позивача пройшло більше ніж три місяця, третя особа вважає, що відсутні підстави для призначення одноразової грошової допомоги позивачу. На підставі вищевказаного, Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки просить суд у задоволені позову позивача відмовити у повному обсязі.
Заперечуючи проти позовної заяви, 15.01.2021 року представником Міністерства оборони України подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав у повному обсязі, зазначив, що документи на одержання одноразової грошової допомоги, в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб, а Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум уповноважена приймати до розгляду документи, що надходять до Міністерства оборони України та приймати рішення про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги в місячний строк із дня надходження всіх необхідних документів. Наголошує, що виплата одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, призначається не пізніше ніж через три місяця після звільнення з військової служби, але позивача було звільнено з військової служби 11.12.2019 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2019 року №556, а відповідно до довідки МСЕК Серії 12ААА № 010562 ступень втрати працездатності 20% було встановлено 07.04.2020 року, тому враховуючи, що між встановленням втрати працездатності та днем звільнення позивача пройшло більше ніж три місяця, відповідач вважає, що відсутні підстави для призначення одноразової грошової допомоги позивачу.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польової пошти НОМЕР_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах солдатсько - сержантського складу від 29.08.2016 року.
Згідно пункту 3 цього контракту, його укладено на 3 роки та продовжено не було.
ОСОБА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_3 від 05.06.2018 року.
У період з 11.10.2018 року по 05.06.2019 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в Операції Об`єднаних Сил, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою № 1791 від 06.10.2019 року, виданою військовою частиною НОМЕР_4 Міністерства оборони України.
Відповідно списків військовозобов`язаних Апостолівського РТЦК та СП направлених на навчальні збори до в/ч НОМЕР_1 від 15.11.2019 року №13/3613 позивача було направлено на навчальні збори як військовозобов`язаного.
Відповідно довідки №5996 від 04.12.2019 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), солдат ОСОБА_1 22.11.2019 року одержав травму - вколочений перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки, без зміщення. Дана подія трапилась за наступних обставин: під час проведення бойових стрільб взводів, а саме під час спішування та розгортання наступного порядку, солдат ОСОБА_1 підсковзнувся і впавши отримав травму лівого плеча, про що повідомив командира машини. Був оглянутий санітарним інструктором медичного пункту 1 механізованого батальйону солдатом ОСОБА_2 і супроводжений до шпиталю смт Черкаське в/ч НОМЕР_5 де і було встановлено йому діагноз. Травма отримана військовослужбовцем через особисту необережність, під час виконання ним обов`язків військової служби та не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Під час травмування перебував у засобах індивідуального захисту (бронежилеті та касці).
Аналогічний діагноз міститься в медичній характеристиці від 04.12.2019 року, де зазначено, що позивача було направлено до медичної служби в/ч НОМЕР_1 26.11.2019 року де станом на 04.12.2019 року він перебував на стаціонарному лікуванні.
Згідно із Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 11.12.2019 № 559, солдата ОСОБА_1 , водія 1 механізованого батальйону, дот Апостолівського РТЦК та СП Дніпропетровської області було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та визнано таким, що здав справи та посаду, направлено для постановки на військовий облік до військових комісаріатів після проведення навчальних зборів.
Матеріалами справи підтверджується, що 16.01.2020 року ОСОБА_1 направлено на медико-соціально-експертну комісію.
З довідки МСЕК Серії 12ААА № 010562 від 07.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 20 % з 30.03.2020 року.
З метою отримання одноразової грошової допомоги позивач звернувся до уповноваженого органу відповідача із заявою та відповідними документами.
Згідно з Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.09.2020 року №125, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги громадянину ОСОБА_1 (Дніпропетровський ОТЦКСП), якого 11.12.2019 звільнено після проведення навчальних зборів та 07.04.2020 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 20 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 22.11.2019 року (довідка МСЕК серії 12 ААА № 010562 від 07.04.2020). Так, заявник брав участь у зборах в 2019 році, тобто після звільнення його з військової служби як військовозобов`язаний, а не як військовослужбовець..
У Витягу з посиланням на пункт 6 частини 2 статті 16 Закону №2522-VІІІ, яким передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Вважаючи протиправною відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Частиною 1, 2 статті 1 цього Закону встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 9 та 10 цієї статті передбачено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно положень статті 2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Військова служба в Україні організовується з дотриманням конституційної вимоги про відокремлення церкви і релігійних організацій від держави.
Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
Виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави стверджувати, що статус військовослужбовця та військовозобов`язаного є різними за своєю правовою природою.
В даному випадку, позивач, якого відповідно списків військовозобов`язаних Апостолівського РТЦК та СП було направлено на навчальні збори до в/ч НОМЕР_1 від 15.11.2019 року №13/3613 мав статус саме військовозобов`язаного, а не військовослужбовця.
При цьому, посилання позивача на інформацію вказану в довідці про обставини травми від 04.12.2020 року, щодо зазначення, що травма отримана військовослужбовцем, не беруться судом до уваги, оскільки зазначення в такій довідці позивача як військовослужбовця не змінює його наявного статусу.
При цьому, судом не приймаються до уваги також посилання позивача на те, що відповідно статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до військовослужбовців відносять і військовозобов`язаних, з наступних підстав.
Так, відповідно частини 1 статті 3 наведеного Закону встановлено, що його дія поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Отже, статтею 3 наведеного Закону передбачено коло осіб на яких розповсюджується його дія та до яких відносяться військовозобов`язані особи, що не свідчить про те, що військовозобов`язані відносяться до військовослужбовців для цілей даного Закону.
В свою чергу, відповідно до статті 41 Закону №2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно із статтею 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Питання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві врегульовано статтею 16 Закону №2011-ХІІ.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовозобов`язаним, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або резервістом поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.
Відповідно до ч.2 ст.16-2 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, право позивача, який являється військовозобов`язаним, що отримав травму під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності в період проходження зборів, на отримання одноразової грошової допомоги передбачене саме пунктом 9 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ в редакції на час виникнення спірних правовідносин.
За наведеного, суд не приймає посилання відповідача на те, що особи які проходять військові збори можуть отримати одноразову грошову допомогу лише у випадку інвалідності та, що при отриманні травми під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності право на одноразову грошову допомогу мають виключно військовослужбовці.
Враховуючи зазначене, суд вважає помилковим застосування до позивача пункту 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при прийнятті рішення про відмову у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, що зазначено у Витязі з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.09.2020 року №125.
Однак, з Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.09.2020 року №125 вбачається, що підставою відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги є те, ОСОБА_1 було звільнено з військової служби 11.12.2019 року, а лише 07.04.2020 року йому було встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок травм, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, що свідчить про те, що втрата працездатності була встановлена в понад 3-місячний термін.
З даного приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Кабінет Міністрів України затвердив «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Частиною 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
При цьому, у довідці МСЕК №4 від 07.04.2020 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №010562, у п.5 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 20% - з 30.03.2020 року.
Отже, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а саме 30.03.2020 року.
В свою чергу, відповідно до вимог пункту 9 ч.2 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві.
Оскільки згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА №010562 від 07.04.2020 року ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 20% з 30.03.2020 року, а 11.12.2019 року його було звільнено після проведення навчальних зборів, зазначене свідчить про недотримання вимог пункту 9 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ в частині реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги в межах 3-місячного строку після звільнення зі служби.
Окремо суд звертає увагу, що при вирішенні спірних правовідносин враховано правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 26.02.2019 року в справі №806/1989/18, врахування якої є обов`язковим згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, в постанові Верховного Суду зазначено висновок, що пунктом 6 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції чинній з 1 січня 2017 року) для військовослужбовців строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право цих осіб на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві не виникає. А отже, інвалідність, яка при дотриманні часових проміжків її встановлення дає право на отримання спірної одноразової грошової допомоги, позивачу встановлена лише у 2017 році, тобто після закінчення тримісячного строку з дня закінчення військових зборів, а тому позивач не набув права на отримання зазначеної допомоги відповідно до вимог Закону № 2011-XII та Порядку №975.
В даному випадку, справа, розглянута Верховним Судом подібна даній справі, оскільки спірним є встановлення наявності права на отримання одноразової грошової допомоги після спливу трьох місяців від дня звільнення.
При цьому чинним законодавством не передбачено можливості поновлення такого строку, натомість, зважаючи на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерством оборони України, відповідальність за своєчасність подання документів для отримання одноразової грошової допомоги покладається на заявника.
Таким чином, оскільки позивачем пропущено встановлений ст.16 Закону №2011-ХІІ 3-х місячний строк для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, відповідач дійшов вірного висновку про відмову у призначенні та виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги, а, отже, рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання комісії від 03.09.2020 року №125, прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень, тому, підстави для скасування цього рішення відсутні.
В свою чергу, як було зазначено судом, чинним законодавством не передбачено можливості поновлення передбаченого статтею 16 Закону №2011-ХІІ строку, а суд не наділений повноваженнями визнавати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку для подання документів про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, що протирічило б засадам та завданням адміністративного судочинства.
При цьому, позивачем не було надано належних та достатніх доказів наявності поважних причин пропуску строку, не зазначено обставини які б свідчили про протиправну бездіяльність відносно нього, що призвело до порушення строку. Позивачем не зазначено та не надано доказів, які б свідчили, що він подавав свої пояснення та докази наявності поважних причин відповідачу для прийняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, враховуючи, що такі обставини мають бути досліджені відповідачем при прийнятті рішення.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви у повному обсязі.
Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, а позивач у справі звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, докази понесення відповідачем судових витрат відсутні, судові витрати відповідно до вимог статті 139 КАС України не розподіляються.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 241-246, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська