Справа № 757/49937/20-а
Суддя: Остапчук Т. В.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Печерський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Остапчук Т.В.

за участю секретаря - Пітей О.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправною і скасування постанови про порушення митних правил від 16.11.2020р. № 0842/80700/20,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови Слобожанської митниці Держмитслужби від 04.11.2020р. у справі про порушення митних правил № 0836/80700/20. Ухвалою суду від 17.11.2020р. відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. 04.01.2021р. позивачем на адресу суду подане клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи. Подане клопотання задоволене судом, подані додаткові докази долучені судом до матеріалів справи. 14.01.2021р. позивачем на адресу суду подане клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи. 28.01.2021р. позивачем на адресу суду подане клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи. 03.02.2021р. позивачем на адресу суду подане пояснення щодо правової позиції позивача відносно застосування ч. 4 ст. 108 Митного кодексу України. 16.02.2021р. від відповідача на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 16.02.2021р. від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача. Розглядаючи справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження, суд з`ясував всі обставини справи, доводи сторін, на яких грунтуются позовні вимоги та заперечення проти позову, суд дослідив письмові докази, що надані сторонами. Судом встановлено, що ТОВ "РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК" у 2015 році були ввезені на митну територію України вагони у митному режимі тимчасового ввезення. Строк тимчасового ввезення вагонів неодноразово продовжувався і востаннє Харківською митницею ДФС була оформлена 25.04.2018р. додаткова митна декларація типу "ІМ31ДМ" №UA807010/2018/005132 на продовження строку тимчасового ввезення вагону № 62054267 до 19.07.2018р. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Сидорова Є.В. від 23.07.2018р. у справі №761/27352/18 було накладено арешт на вагони, у тому числі на вагон № 62054267, заборонено відчужувати, розпоряджатись та/або користуватись вагонами. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Головчак М.М. від 13.08.2018 року у справі №761/30379/18 визначений порядок виконання ухвали про арешт вагонів від 23.07.2018р., зокрема, визначений порядок зберігання речових доказів, у тому числі вагону № 62054267. Вагони, у тому числі вагон № 62054267, ухвалено передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами (АРМА) в управління. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.09.2018р. у справі № 761/27352/18 залишена без змін ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Сидорова Є.В. від 23.07.2018р., апеляційні скарги адвоката Щербини О.В. та члена колективного виконавчого органу ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» Негреші М.О. залишені без задоволення. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Сидорова Є.В. від 02.03.2020р. у справі №761/5708/20 скасований арешт з 56 вагонів, у тому числі з вагону № 62054267. Митним постом «Куп`янськ-Центральний» Слобожанської митниці Держмитслужби складено на позивача протокол про порушення митних правил від 22.09.2020р. № 0836/80700/20. Слобожанською митницею Держмитслужби (відповідач) 04.11.2020р. складено постанову в справі про порушення позивачем митних правил №0836/80700/20, яка оскаржується позивачем. Згідно зазначеної постанови визнано винним позивача у порушенні ч. 4 ст. 481 Митного кодексу України, зокрема, визнано винним у порушенні більш ніж на 20 діб режиму тимчасового ввезення вагону №62054267, накладено штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Позивач, не погоджуючись з притягненням його до адміністративної відповідальності, звернувся в суд з позовною заявою. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним: Відповідно до ч. 2 ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Відповідно до ч. 2 ст. 369 КПК України ухвала є одним з видів судових рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 400 КПК України подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині 1 статті 175 КПК України визначено, що ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, у тому числі порядок її виконання. Ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Сидорова Є.В. від 23.07.2018р. у справі №761/27352/18 про арешт вагонів була оскаржена в апеляційному порядку. Як слідство, ухвала про арешт вагонів від 23.07.2018р. набрала законної сили з 20.09.2018р., тобто з дати оголошення судом апеляційної інстанції ухвали щодо розгляду апеляційної скарги. На підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Головчак М.М. від 13.08.18р. у справі №761/30379/18 вагони, у тому числі вагон №62054267, був переданий в управління до АРМА. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Сидорова Є.В. від 02.03.2020р. у справі №761/5708/20 було скасовано арешт з вагонів, у тому числі з вагону №62054267. Позивач посилається на те, що законодавча норма ч. 4 ст. 108 МКУ, якою передбачене зупинення перебігу строку тимчасового ввезення, має застосовуватися з дати набрання законної сили ухвали про арешт вагонів по дату набрання законної сили ухвали про скасування арешту з вагонів. В останній додатковій митній декларації «ІМ31ДМ» №UA807010/2018/005132 вказана кінцева дата - 19.07.2018р., до якої вагон міг знаходитися у митному режимі тимчасового ввезення. Дата 19.07.2018р. передує даті 23.07.2018р. - даті проголошення ухвали про арешт вагонів, передує даті 13.08.2018р. - даті проголошення ухвали, якою визначений порядок виконання ухвали від 23.07.2018р. про арешт вагонів, а також передує даті 20.09.2018р. - даті набрання законної сили ухвали про арешт вагонів від 23.07.2018р. Тому, порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів сталося 19.07.2018р., тобто з дати, до якої підприємству у митній декларації був продовжений митний режим тимчасового ввезення. З 02.03.2020р., тобто з дати оголошення ухвали про скасування арешту з вагонів, яка не підлягала оскарженню, порушення митного режиму тимчасового ввезення лише продовжилося. Щодо триваючого порушення позивачем у позові здійснені посилання на постанови Верховного Суду, в яких викладена правова позиція останнього. Відлік перевищення 10 діб строку тимчасового ввезення, який був встановлений у діючій на той час редакції ч. 4 ст. 481 МКУ, відповідач мав здійснювати з 19.07.2018р. і перевищення 10 діб припадає на 29.08.2018р., тобто на дату, коли позивач не був керівником ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК». Про дату початку порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів - 19.07.2018р. відповідач був обізнаний з цієї ж дати - 19.07.2018р., так як саме він відповідно до ч. 1 ст. 108 МКУ та п. 1 ч. 3 розд. ІІ Наказу Мінфіну №657 зазначив у останній митній декларації кінцеву дату тимчасового ввезення вагонів - 19.07.2018р. Тому, відповідач мав право відповідно до ч. 1 ст. 467 МКУ на протязі 6-ти місяців з 19.07.2018р. накласти адміністративне стягнення на належну особу, якою не є позивач. Позивач був призначений на посаду керівника ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» з 23.10.2018р., та не є відповідальною особою у триваючому з 19.07.2018р. порушенні, яке після скасування арешту з вагонів лише продовжилося. Про триваюче порушення митного режиму тимчасового ввезення позивачу стало уперше відомо 12.08.2020р. від третьої особи - ТОВ «МАГНЕТІКО». Тому вина позивача могла б існувати з 12.08.2020р. по дату його звільнення - 21.08.2020р., але якщо б порушення не було триваючим з 19.07.2018р. В якості доводів та доказів цієї обставини позивач посилається на наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 21 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів, Національне агентство у триденний строк повертає їх законному власнику. АРМА, як обтяжувач вагонів, визначило ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» в якості боржника у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що доводиться доказами у справі. Приналежність 56-ти вагонів до власності АО «ВЭБ-лизинг» (РФ) доводиться відомостями з листа АО «ВЭБ-лизинг» (РФ) від 20.08.2020р., а також інформацією філії ГІОЦ АТ «Укрзалізниця» від 01.09.2020р. №59/1214. Таким чином, повернення вагонів з боку АРМА мало бути здійснене на адресу власника - АО «ВЭБ-лизинг» (РФ) через оператора вагонів в Україні - ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК». Факт отримання АРМА 11.03.2020р. копії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Сидорова Є.В. від 02.03.2020р. щодо скасування арешту з вагонів зазначений у листі АРМА від 18.03.2020р., що доданий позивачем до позовної заяви. На протязі часу, коли позивач обіймав посаду керівника ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК», з боку АРМА не здійснене повернення 56 вагонів до ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК».

Відповідно до п. 3 Інструкції «Про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004р. № 73, про внесення змін та додаткових відомостей до записів в Реєстр реєстратор видає обтяжувачу (уповноваженій особі) примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п`яти календарних днів надсилає боржнику. Проте, реєстратор Казновецька Олена Олександрівна не повідомила ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» та не надіслала товариству примірник витягу про зняття обтяження з 56 вагонів. При тих обставинах, що слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва Сидоровим Є.В. не надсилалася ухвала про скасування арешту з вагонів на адресу ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК», що з боку АРМА та державного реєстратора Казновецької Олени Олександрівни не були виконані зобов`язання, встановлені законом, при відсутності законодавчо встановленого зобов`язання позивача щодо моніторингу відомостей із державних реєстрів, а також із-за об`єктивної неможливості своєчасного встановлення відомостей про скасування арешту з вагонів із державних реєстрів, позивач випадково дізнався 12.08.2020р. про скасування арешту з 56-ти вагонів від третьої особи - ТОВ «МАГНЕТІКО». Позивач з листа власника вагонів - АО «ВЭБ-лизинг» (РФ) дізнався 20.08.2020р., тобто за день до звільнення, що ТОВ «МАГНЕТІКО» не має ніяких прав на 56 вагонів, відповідно і про неможливість передачі прав тимчасового ввезення до ТОВ «МАГНЕТІКО», про що прохало останнє у своєму листі. Як слідство, позивач зазначає, що він не міг припинити з 12.08.2020р. по 20.08.2020р. триваюче з 19.07.2018р. правопорушення. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує, вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Свої заперечення відповідач обґрунтовує наступним. Відповідно до ст. 491 МКУ підставами для порушення справи про порушення митних правил є:

1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил;

2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю;

3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Відповідно до додаткової митної декларації «ІМ32ДМ» №UA807010/2018/005132 строк тимчасового ввезення вагону №62054267 було продовжено до 19.07.2018р. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018р. на зазначений вагон було накладено арешт. Відповідно до ч. 4 ст. 108 МКУ, якщо товари, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України внаслідок накладення на них арешту, перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється на час арешту. Відповідач посилається на те, що з дати оголошення слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва ухвали від 23.07.2018р. про арешт вагонів, по дату оголошення слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва Сидоровим Є.В. ухвали від 02.03.2020р. про скасування арешту з вагонів, був зупинений перебіг строку тимчасового ввезення. Тому, датою початку порушення митного режиму тимчасового ввезення вагону № 62054267 є 02.03.2020р., тобто дата оголошення ухвали про скасування арешту з вагонів. Інформацію про ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Сидорова Є.В. від 02.03.2020р. про скасування арешту з вагонів відповідач отримав 27.07.2020р. у листі АРМА. Тому, датою встановлення відповідачем порушення є 27.07.2020р. і шестимісячний строк для притягнення до відповідальності має обчислюватися з 27.07.2020р. Так як позивач з 23.10.2018р. був призначений на посаду керівника ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» і станом на 02.03.2020р., тобто на дату оголошення ухвали про скасування арешту з вагонів, продовжував виконувати обов`язки генерального директора ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК», то саме позивач є відповідальною особою за порушення митного режиму тимчасового ввезення вагону №62054267. Заперечуючи проти доводів позивача щодо дати початку порушення митного режиму тимчасового ввезення - 19.07.2018р., відповідач посилається на лист ДФС України від 25.07.2018р. за №22729/7/99-99-20-01-01-17, який отриманий відповідачем 26.07.2018р. і яким відповідачу було надіслано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018р. щодо накладення арешту на вагони. Заперечуючи проти доводів позивача відносно дати початку порушення митного режиму тимчасового ввезення - 19.07.2018р., відповідач також посилається на те, шо він не мав та не міг знати про подання з боку ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» апеляційної скарги. Заперечуючи проти доводів позивача щодо протиправних дій ТОВ «МАГНЕТІКО», АРМА та державного реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна Казновецької О.О. , відповідач посилається на недоведеність з боку позивача таких дій. Відповідно до ч. 2 ст. 369 КПК України ухвала є одним з видів судових рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 400 КПК України подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, у тому числі порядок її виконання. У частині 1 статті 175 КПК України визначено, що ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості. Із системного аналізу вищезазначених норм КПК України слідує, що ухвала про арешт майна підлягає обов`язковому виконанню та повинна набрати законної сили. Кожна з цих подій (виконання ухвали та набрання законної сили) має відбуватись в якусь дату. Діючі норми КПК України не передбачають особливих умов набрання законної сили для ухвал про арешт майна, ніж загальні умови, що визначені у ч. 2 ст. 532 та у ч. 1 ст. 400 КПК України. Тобто, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. В п. 4 ч. 6 ст. 100 КПК України визначена окрема процедура виконання ухвали про арешт майна вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зокрема, майно, що визнане речовим доказами, вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб передаються за рішенням слідчого судді або суду до АРМА. Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» у разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів, а відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном. Тобто, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді, суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (арешт майна у визначенні, що надане у ч. 1 ст. 170 КПК України), здійснюється через обов`язковість його виконання (ч. 1 ст. 400 КПК України), зокрема, через встановлені законодавством процедури, у тому числі, що визначені у ч. 6 ст. 100 КПК України та у ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів». Виходячи з приписів вищезазначених норм КПК України, судове обмеження права особи відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном, здійснюється через визначений в ухвалі про арешт майна порядок виконання арешту та через саме виконання процедури арешту слідчим органом, прокурором. Наявність лише ухали про арешт майна без здійснення дій щодо її виконання у спосіб (порядок), зазначений в ухвалі, не забезпечує а ні ціль арешту - збереження такого майна, а ні мету арешту - обмеження особи в користуванні, розпорядженні або відчуженні майном. Реалізація обмеження особи в праві відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном залежать від властивостей майна або його вартості та здійснюється в кожному окремому випадку у різний спосіб. Арешт майна, тобто позбавлення особи права відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здійснюється через процедуру передачі такого майна в управління до АРМА з подальшим зверненням АРМА до державних реєстраторів із заявами щодо обтяження отриманого в управління майна (рухомого або нерухомого) або реалізації відповідного майна. Ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Сидорова Є.В. у справі № 761/27352/18 була проголошена 23.07.2018р., тобто після дати, що зазначена у митній декларації «ІМ32ДМ» №UA807010/2018/005132 в якості кінцевої дати, до якої вагон №62054267 міг знаходитися в режимі тимчасового ввезення. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Головчак М.М. від 13.08.2018р. у справі №761/30379/18 був визначений порядок виконання ухвали про арешт вагонів від 23.07.2018р. слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Сидорова Є.В. шляхом передачі вагонів в управління до АРМА. Як зазначено в самій ухвалі від 13.08.2018р., старший слідчий в ОВС 1 відділу 1 управління ГСУ СБУ Волошко О.С. звернувся з клопотанням до суду про визначення порядку виконання ухвали про арешт майна. Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 МКУ митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури. Відповідно до ч. 8 ст. 264 МКУ з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації. Відповідно до ч. 1 ст. 103 МКУ тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання. Відповідно до ч. 3 ст. 108 МКУ попередньо встановлений строк тимчасового ввезення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення за письмовою заявою власника цих товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженої ним особи може бути продовжений відповідним митним органом. Відповідно до ст. 112 МКУ митний режим тимчасового ввезення завершується шляхом реекспорту товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або шляхом поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у разі конфіскації товарів, транспортних засобів комерційного призначення, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили. Так як дата 23.07.2018р. - дата проголошення ухвали слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва Сидоровим Є.В. у справі №761/27352/18 щодо арешту вагонів, та дата 13.08.2018р. - дата проголошення ухвали слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва Головчак М.М. у справі №761/30379/18 щодо передачі вагонів в управління до АРМА, а також дата 20.09.2018р. - дата набрання законної сили ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва Сидорова Є.В. від 23.07.2018р. у справі №761/27352/18, настали пізніше, ніж дата - 19.07.2018р., до якої підприємству ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» був продовжений митний режим тимчасового ввезення вагону у митній декларації «ІМ32ДМ» №UA807010/2018/005132, суд дійшов висновку, що датою початку порушення митного режиму тимчасового ввезення вагону №62054267 є 19.07.2018р. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 11.04.2018р. у справі №804/401/17; від 23.11.2018р. у справі № 489/4756/16-а; від 11.11.2019р. у справі №487/4899/15-а; від 30.01.2020р. у справі № 133/1173/17; від 28.04.2020р. у справі №822/973/17; від 15.05.2020р. у справі №361/6571/16-а. Правова позиція, що початковим моментом порушення може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином, викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2020р. у справі № 1540/3613/18, від 30.04.2020р. у справі № 461/6241/17. Враховуючи дату початку порушення митного режиму - 19.07.2018р., враховуючи приписи ч. 4 ст. 108 МКУ, якими законодавчо закріплене лише зупинення перебігу строку тимчасового ввезення при арешті майна, а також враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд встановив, що з 02.03.2020р., тобто з дати проголошення ухвали слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва Сидорова Є.В. від 02.03.2020р. у справі № 761/5708/20 про скасування арешту з вагонів, продовжилося порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів, у тому числі вагону №62054267. ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» до 19.07.2018р. не була подана для оформлення митним органом належна митна декларація на продовження митного режиму тимчасового ввезення вагону або на реекспорт вагону із України, що свідчить про єдине триваюче з 19.07.2018р. порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів, яке з 02.03.2020р. лише продовжилося. Відповідно до ч. 1 ст. 108 МКУ строк тимчасового ввезення товарів встановлюється митним органом у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення. Відповідно до п. 1 ч. 3 розд. ІІ Наказу Міністерства фінансів України «Про виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму» від 31.05.2012р. №657 строк тимчасового ввезення товарів установлюється митним органом у кожному конкретному випадку під час їх митного оформлення з урахуванням пропозиції Декларанта, зазначеної в установленому порядку в МД, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення. Таким чином, дата 19.07.2018р., що вказана у митній декларації «ІМ32ДМ» № UA807010/2018/005132 в якості кінцевої дати, до якої був продовжений митний режим тимчасового ввезення, була встановлена безпосередньо митним органом і митний орган був обізнаний також з 19.07.2018р. про дату початку порушення митного режиму - 19.07.2018р. Відповідно до ч. 1 ст. 467 МКУ якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. З урахуванням приписів вищевказаної норми МКУ шестимісячний строк для накладення відповідачем адміністративного стягнення за порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів на особу, яка допустила таке порушення, обчислювався з 19.07.2018р., тобто з дати, коли відповідач став обізнаним про порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів, та закінчився через шість місяців від 19.07.2018р. Щодо посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на дату, з якої ним виявлене правопорушення - 27.07.2020р., то суд зазначає: у постанові від 04.11.2020р. в справі про порушення митних правил №0836/80700/20 та у своєму відзиві відповідач вказує в якості дати встановлення правопорушення 27.07.2020р. - дату отримання листа від АРМА, в якому міститься інформація про ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва Сидорова Є.В. від 02.03.2020р. у справі №761/5708/20 про скасування арешту з вагонів. Проте, вказаний лист відповідач не додав в якості доказу дати виявлення ним правопорушення, яке, на думку відповідача, є вчиненим позивачем з 02.03.2020 року. Разом з цим, у протоколі про порушення митних правил від 22.09.2020р. №0836/80700/20, в якості доказу виявлення правопорушення, відповідач посилається на лист ТОВ «МАГНЕТІКО» від 22.07.2020р. за №2207, який відповідач отримав 28.07.2020р. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ст. 491 МКУ підставами для порушення справи про порушення митних правил є:

1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил;

2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю;

3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій. Суд зауважує, що позивач у п. 1 позовної заяви вказував на наявність у протоколі від 22.09.2020р. та у постанові відповідача від 04.11.2020р. в справі про порушення митних правил № 0836/80700/20 посилань на листи різних осіб, отримані відповідачем як у різні дати, так й як на різні відповідно до ст. 491 МКУ підстави виявлення останнім правопорушення. Відповідач відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України не довів належним чином ті обставини, на які він посилається у постанові від 04.11.2020р. в справі про порушення митних правил № 0836/80700/20. Відповідно до ч. 1 ст. 495 МКУ доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 495 МКУ такі дані встановлюються протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів. Таким чином, сам протокол про порушення митних правил від 22.09.2020р. у справі №0836/80700/20, в якому є посилання на лист ТОВ «МАГНЕТІКО» від 22.07.2020р. 2207 та лист ТОВ «МАГНЕТІКО» від 22.07.2020р. №2207, що доданий відповідачем до відзиву, оцінюється судом окремо та в сукупності з іншими наявними доказами у справі. Щодо доводів позивача про порушення третіми особами його прав, суд зазначає: захист прав позивача, порушених третіми особами, не є предметом даного спору. Позивач не надав належних доказів тих обставин, на які він посилається щодо порушення третіми особами його прав і на яких він додатково ґрунтує свої доводи щодо відсутності вини. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що, оскаржувана постанова Слобожанської митниці Держмитслужби від 04.11.2020 року у справі про порушення митних правил № 0836/80700/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 4 ст. 481 МК України підлягає скасуванню з вищевказаних підстав. Враховуючи положення ст. 139 КАС України з Слобожанської митниці Держмитслужби на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 192, 210-211, 217, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства, п. 1, 3 ч. 1 ст. 531 Митного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправною і скасування постанови у справі про порушення митних правил - задовольнити. Скасувати постанову Слобожанської митниці Держмитслужби від 04.11.2020р. у справі про порушення митних правил № 0836/80700/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 4 ст. 481 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 878,80 грн. (вісімсот сімдесят вісім) гривень 80 копійок. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Остапчук Т.В.