Справа № 640/21825/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

11 березня 2021 року м. Київ № 640/21825/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянувши заяву Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про заміну сторони, клопотання відповідачів про залишення без розгляду позову, клопотання відповідачів про розгляд справи за участю представників сторін у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Деснянського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Деснянського районного відділення Головного управління Державної міграційної служби України, Державної міграційної служби України, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Деснянського районного відділення Головного управління Державної міграційної служби України у видачі неповнолітній дочці, ОСОБА_2 паспорта громадянина України старого зразка 1994 року;

- зобов`язати Деснянське районне відділення Головного управління Державної міграційної служби України видати неповнолітній дочці ОСОБА_2 паспорт громадянина України старого зразка 1994 року (у формі книжечки) відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року, без передачі будь-яких даних про неї до Єдиного державного демографічного реєстру, без формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі та без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру;

- зобов`язати Державну міграційну службу України дати розпорядження Головному управлінню Державної міграційної служби України в м. Києві здійснити паспортний облік громадянки ОСОБА_2 згідно з Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року, а саме виключно за Прізвищем, Іменем та По батькові, роком народження та місцем реєстрації.

Ухвалою суду від 17.01.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17 лютого 2020 року до суду від Державної міграційної служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладено клопотання про розгляд справи за участю представників.

Також до відзиву на позовну заяву додано клопотання про закриття провадження у справі, в якому просить залишити позов без розгляду, обґрунтовуючи вимогу тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду, адже про порушення прав та інтересів дізнався з листа відповідача від 15.11.2018 року №4/вх-151-Г-18 проте до суду звернувся лише у 2019 році.

21 лютого 2020 року до суду від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладено клопотання про розгляд справи за участю представників.

До того ж, до відзиву додано заяву про залучення до участі у справі правонаступника Деснянського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області.

Крім того, до відзиву додано клопотання про залишити позов без розгляду, обґрунтовуючи вимогу тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду, адже про порушення прав та інтересів дізнався з листа відповідача від 15.11.2018 року №4/вх-151-Г-18 проте до суду звернувся лише у 2019 році.

02 березня 2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому викладено, в якому викладено заперечення щодо закриття провадження у справі.

05 березня 2020 року до суду надійшли від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області заперечення на відповідь на відзив, в якому просить відхилити подану позивачем відповідь на відзив.

12 та 16 жовтня 2020 року до суду від позивача надійшли заяви про розгляд справи без її участі.

Вивчивши вказані клопотання за заяви, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету міністрів України від 12 вересня 2018 року №732 утворено Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області як юридичну особу публічного права, реорганізувавши шляхом злиття Управління Державної міграційної служби України в Київській області та Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві.

Пунктом 2 зазначеної постанови встановлено, що Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області є правонаступником майна, прав та обов`язків Управління Державної міграційної служби України в Київській області та Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві.

В той же час, суд звертає увагу, що Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області не є юридичною особою публічного права, а тому не є належним відповідачем у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на вищевикладені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви представника позивача та заміни первісного відповідача Деснянське районне відділення Головного управління Державної міграційної служби України його правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області в особі Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області.

При цьому, суд зазначає, що Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області подано до суду відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив, відтак підстави для надання строку на подачу зазначених процесуальних документів відсутні.

Щодо клопотання відповідачів про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 08.11.2019 року звернулась до суду в інтересах своєї неповнолітньої дитини з вимогами про визнання протиправною відмову у видачі паспорта громадянина України старого зразка та зобов`язання видати паспорт громадянина України старого зразка (у формі книжечки).

В обґрунтування підстав звернення до суду, позивач зазначає, що нею вживались заходи для отримання її донькою паспорта громадянина України зразка 1994 року, проте Деснянський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві листом від 15.11.2018 року №4/вх-151-Г-18 повідомив про видачу паспорта тільки у формі картки та не нездійснення прийому заяв на оформлення паспорта зразка 1994 року.

Позивачем також отримано відповідь Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві від 22.11.2018 року №8001.16.1-32528/80.16-18, якою прохання позивача залишились не задоволеними.

20 березня 2019 року Державна міграційна служба України листом № ОП-Г-216-19/4.2.3/42-19 повідомила позивача про відсутність законних підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року.

Як зазначено позивачем та вбачається комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» ОСОБА_1 22.04.2019 року було подано до суду позовну заяву з аналогічними позовними вимогами, яку ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2019 року повернуто позивачу.

В подальшому, ОСОБА_1 повторно подано позовну заяву 09.07.2019 року, яку ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.09.2019 року також повернуто позивачу.

З даною позовною заявою, ОСОБА_1 звернулась до суду 08.11.2019 року.

Відповідачами заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, оскільки про порушення прав та інтересів позивач дізнався в листопаді 2018 року, позов подано в 2019 році. Позивач надав відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що позивач не погоджується з клопотання про залишення позову без розгляду з огляду на попередні звернення до суду за захистом прав та інтересів.

Відповідно до частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 240 КАС України про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Водночас, суд не повинен тлумачити положення статті 122 КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі. Адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Разом з тим, Верховний Суд неодноразово наголошував, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Судом також враховується те, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення пункту 1 статті Коневенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Таким чином, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Водночас, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

При цьому, враховується, що право на судовий захист, якого просить позивач, є важливішим, ніж встановлені державою процесуальні особливості реалізації ним цього права. Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» наголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

З матеріалів справи вбачається, що порушення прав та інтересів неповнолітньої дочки позивача є триваючим, відповідачем вимоги позивача не виконано.

Крім того, суд зазначає та матеріалами справи підтверджено, що позивачем вчинялись активні дії, спрямовані на захист прав та інтересів своєї неповнолітньої доньки.

Отже, виходячи з аналізу вищевикладеного та дослідивши вказану заяву, матеріали справи, предмет та підстави позову, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для залишення позовної заяви без розгляду, тому клопотання відповідачів задоволенню не підлягають.

Щодо проведення розгляду справи за участю представників сторін, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 262 КАС України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Так, судом встановлено, що позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно з ч. 6 ст. 12 КАС України належить до справ незначної складності (п. 20 ч. 1 ст. 4; ч. 2 ст. 12 КАС України) та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із клопотаннями відповідачів, заявою позивача про розгляд справи врахувавши предмет та підстави позову, склад учасників справи, для повного та всебічного встановлення обставин справи, з урахуванням того, що згідно з ч. 4 ст. 12 КАС України дана справа є нескладною та такою, що не потребує проведення судового засідання, оскільки у даному випадку проведення відкритого судового засідання суттєво сповільнить вирішення справи, відтак, суд вважає, що у дана справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Керуючись ст. ст. 52, 122, 123, 240, 243, 248. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Задовольнити заяву Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про заміну сторони.

2. Здійснити заміну відповідача - Деснянського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві на його правонаступника - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області в особі Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ).

3. Відмовити у задоволенні клопотань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області та Державної міграційної служби України про залишення без розгляду позову.

4. Відмовити у задоволенні клопотань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області та Державної міграційної служби України про розгляд справи за участю представників сторін.

5. Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції, виключно в частині заміни сторони у справі, в порядку та в строки, передбачені ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

В іншій частині ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.І. Келеберда