Справа № 320/7929/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року № 320/7929/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 03 липня 2020 року №Ф-128000-56 на суму 31 371,56 грн., винесену щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Позивач вважає, що ГУ ДПС у Київській області незаконно відмовивши йому у списанні недоїмки зі сплати ЄСВ, порушило його права передбачені Законом № 592 від 13.05.2020 р. та незаконно винесло оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2020 року № Ф-128000-56.

Ухвалою суду від 13.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що контролюючий орган мав всі передбачені законодавством підстави для винесення спірної вимоги та направлення її на адресу Позивача. Спірне рішення відповідає всім критеріям, визначеним законодавством, як по формі, так і по змісту, було належним чином вручене платнику (що не заперечується позивачем), а тому підстави для її скасування у судовому порядку відсутні. У зв`язку з цим, відповідача вважає, що позовні вимоги є безпідставними та немає жодних підстав для задоволення позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як слідує з обставин справи та з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 09 10.7007 року номер запису про проведення державної реєстрації 0001757.

Відповідно до наказу МФУ від 09.12.201 І №1588 «Про затвердження порядку обліку платників податків і зборів» підставою для зняття ФОП як платника податків з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення діяльності ФОП за її рішенням

Дата зняття ФОП відповідає даті отримання відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Лише 23.03.2020 державним реєстратором припинено державну реєстрацію ОСОБА_1, номер запису 3001757.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» («Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») в частині відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі також - Закон № 2464-УІ) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Законом № 2464-УІ визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-УІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-УІ його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту І частини першої статті 4 Закону № 2464- УІ платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд акцентує увагу на тому, що пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з- поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами,

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Починаючи з 1 січня 2017 року фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування, які не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці року, зобов`язані сплачувані єдиний внесок за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць: у 2017 ропі не менше 704 грн, за місяць, у 2018 не менше 819.06 грн, за місяць.

Граничний термін перерахування єдиного внеску за 20 V рік - 9 лютого 2018 року та відповідно до внесених змін з 0101.2018 року єдиний внесок сплачується щоквартально по строку.

Законом України від 06.12.2016 № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄСВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому звітному місяці звітного року.

Мінімальний внесок у 2017 році становив 704 грн на місяць (3200 грн х 22%, де 3200 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.201 7 встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-V11I).

Мінімальний внесок у 2018 році становив 819,06 грн на місяць (3723 грн х 22%, де 3723 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01 2018 встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07 12.2017 № 2246-V11I ).

Мінімальний внесок у 2019 році становив 918,06 гри. на місяць (4173 гри х 22%, де 4173 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019 встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 23.11.2018 № 2629-VI11).

При цьому слід зазначити, що для платників, які застосовують загальну систему оподаткування, впроваджено автоматичні щоквартальні нарахування єдиного внеску, тобто ФОН на загальній системі оподаткування зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 сі. 9 Закону №2464).

Згідно зданими інтегрованих карток платника податків Позивача по єдиному соціальному внеску автоматично здійсненні наступні нарахування:

- ЄСВ за 2017 рік - 704 грн. х 12 = 8448 грн., сплачено 0 гри., сума боргу склала 8448,00 грн.

- ЄСВ за І квартал 2018 (граничний термін сплати 19.04.2018) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн., сплачено 0 грн , сума боргу склала 10 905,18 грн.

- ЄСВ за ІІ квартал 2018 (граничний термін сплати 19.07.2018) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 13 362,36 грн.

- ЄСВ за ІІІ квартал 2018 (граничний термін сплати 19.10.2018) - 819,06 грн. х З 2457.18 грн., сплачено 0 грн , сума боргу склала 15 819,54 грн.

- ЄСВ за IV квартал 2018 (граничний термін сплати 21.01.2019) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 18 276,72 грн.

- ЄСВ за І квартал 2019 (граничний термін сплати 19 04.2019) - 918,06 грн. х 3 = 2754.18 грн , сума боргу склала 21 030,90 грн.

- ЄСВ за II квартал 2019 (граничний термін сплати 19.07.2019) - 918,06 грн. х 3 2754.18 грн , сплачено 0 грн , сума боргу склала 23 785,08 грн,

- ЄСВ за ІІІ квартал 2019 (граничний термін сплати 19.10.2019) - 918,06 грн. х 3 2754.18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 26 539,26 грн.

-ЄСВ IV квартал 2019 (граничний термін сплати 21.01.2020) - 918,06 грн. х 3 = 2754,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 29 293,44 грн.

- ЄСВ за І квартал 2020 (граничний термін сплати 19.04.2020) - 2 078,12 грн., сума боргу склала 3 1 371,56 грн.

Відтак станом на 30.06.2020 рік у Позивача обліковувалась заборгованість по єдиному соціальному внеску в розмірі 31 371,56 грн.

Суд звертає увагу, звільнення від сплати єдиного внеску за себе передбачено:

- у 2017 році для ФОП, якщо вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідно до п. З розділу 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

Дані перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У зв`язку з наявністю в ІКПП Позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ та відповідно до ст. 25 Закону 2464 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03 липня 2020 року №Ф-128000- 56 на суму 31 371,56 грн.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03 липня 2020 року №Ф-128000-56 на суму 31 371,56 гри. надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою реєстрації платника

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з вимогами п. 3 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Із зазначеного слідує, що обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Аналогічна правова позицій викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №826/11623/16.

Таку ж позицію зайняв Шостий апеляційний адміністративний суд по справі №320/5965/18, постановою якого від 17.09.2019, рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 скасовано, та у задоволені позову відмовлено у повному обсязі.

Також суд звертає увагу, що в позовній заяві та додатках до неї не містяться доказів того, що Позивач у період нарахування контролюючим органом єдиного соціального внеску перебував у трудових відносинах як найманий працівник та за нього роботодавцями сплачувався єдиний внесок протягом спірного періоду.

Щодо списання недоїмки по сплаті ЄСВ:

Дані відносини регулюються Законом України №2464 із змінами та доповненнями від 13 травня 2020 року №592-1X «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників, які набирають чинності з 01.01.2020 року, крім п.5 розділу 1, що набрав чинності з 03.06.2020 року (далі - Закон №592).

Так, згідно з внесеними змінами до Закону №2464 підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному Законом №2464, не сплачені станом на день набрання

чинності Закону №592, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Закону №592, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Закону №592:

а) платникам, зазначеним у п. 4 ч.1 ст. 4 Закону 2464 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу звітності відповідно до вимог ч.2 ст. 6 Закону №2464 за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Закону №592. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій та пені або вмотивоване рішення про відмову в списанні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5і частини першої статті 4 Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування. Але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В ході камеральної перевірки поданої звітності встановлено, що платником самостійно визначена сума нарахованого єдиного внеску за 2017-2020рр, згідно таблиці 1 додатку 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного внеску».

Зазначені Звіти успішно оброблені та завантажені до Реєстру застрахованих осіб, про що свідчать квитанції №2.

Частиною 16 другого розділу Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 14.04.2015р.№435, передбачено, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення звіту є страхувальник.

Тим самим, при поданні звітів фізична особа-підприємець ОСОБА_1 самостійно ствердив правильність заповнення звітів та узгодив нараховані суми єдиного внеску, які зараховані до даних персоніфікованого обліку та зарахувалися до загального стажу за відповідні періоди, що в подальшому може використовуватися як додатковий стаж при призначенні пенсії (ОК-5 і ОК-7). Таким чином, суми з єдиного внеску самостійно визначені фізичними особами -підприємцями, підлягають обов`язковій сплаті.

Згідно поданих 15.06.2020 звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, які набули актуальності 08.07.2020 було проведено камеральну перевірку та складено акт №0003/10-36-56-05/292.2416394 від 08.07.2020 та направлено засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення.

Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до Закону №2464 не підлягають поверненню.

Враховуючи вищевикладене, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 при поданні звітів самостійно ствердив правильність заповнення звітів та узгодив нараховані суми з єдиного внеску, які зараховані платнику до даних персоніфікованого обліку за відповідні періоди, що в подальшому може використовуватися як додатковий стаж при призначенні пенсії, що не відповідає пункту 9-15 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тому відсутні підстави для списання заборгованості з єдиному внеску з врахуванням штрафів і пені за період з 01.01.2017 по 23.03.2020.

Підсумовуючи викладене, контролюючий орган мав всі передбачені законодавством підстави для винесення спірної вимоги та направлення її на адресу Позивача. Спірне рішення відповідає всім критеріям, визначеним Законом № 2464 та Інструкцією №449, як по формі, так і по змісту, було належним чином вручене платнику, а тому підстави для її скасування у судовому порядку відсутні.

Відповідно до частин першої-другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, оцінивши у сукупності докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати суд залишає за позивачем відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.