Справа № 760/15243/14-а
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

10 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Андрійка Євгена Леонідовича, начальника відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Гоція Богдана Ігоровича, третя особа - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, про визнання неправомірними дій, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до начальника відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Гоція Богдана Ігоровича (далі - Відповідач-1, Гоцій Б.І. ), старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Андрійка Євгена Леонідовича (далі - Відповідач-2, Андрійко Є.Л. ) про :

- скасування постанови ВП № 42563651 відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 23.05.2014 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-а-22-1/09 Солом`янського районного суду м. Києва від 03.01.2012 року;

- визнання бездіяльності старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Андрійка Є. Л., яка полягає у відсутності належного примусового виконання у двомісячний строк судового рішення, як це передбачено ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», - незаконною та неправомірною або такою, яка порушує права, свободи, інтереси Позивача;

- визнання дій та бездіяльності начальника відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гоція Б.І., які полягають: у затвердженні постанови ВП № 42563651 ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 23.05.2014 року про закінчення виконавчого провадження, внаслідок відсутності належного контролю за законністю, своєчасністю, правильністю, повнотою дій та прийнятих рішень з боку безпосередньо підпорядкованого йому старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Андрійка Є. Л.; у відсутності належного, своєчасного реагування на скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2014 року відносно дій та бездіяльності з боку безпосередньо підпорядкованого йому старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Андрійка Є. Л. , що разом у сукупності суперечать положенням п.3.8.1. «Інструкції про проведення виконавчих дій» згідно наказу № 74/5 МЮ України від 15.12.1999, ч. ч.1,2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого порушуються право Позивача згідно положенням ч. 2 ст. 14 КАС України та інші права, свободи, інтереси;

- зобов`язання ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві відновити виконавче провадження за виконавчим листом № 2-а-22-1/09 Солом`янського районного суду м. Києва від 03.01.2012 року.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.12.2014 року залучено до участі у справі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (далі - Третя особа, УВД ФСС у м. Києві).

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.05.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 року постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 15.05.2015 року скасовано.

Прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність начальника відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гоцій Богдана Ігоровича щодо нерозгляду скарги ОСОБА_1 від 05.05.2014 року відносно дій та бездіяльності державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві.

Зобов`язано начальника відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гоцій Богдана Ігоровича розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2014 року відносно дій та бездіяльності державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.05.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 року - без змін.

23.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 року за нововиявленими обставинами, в якій просив:

- скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 року у справі №760/15243/14-а;

- прийняти ухвалу щодо частково перегляду постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 року у частині позовних вимог, у задоволенні яких судом апеляційної інстанції було помилково відмовлено.

У вказані заяві ОСОБА_1 зазначає, що нововиявленою обставиною є постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016 року в адміністративній справі № 761/9311/15-а та ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 24.10.2016 року, якою виправлено описку у тексті цієї постанови та вірно зазначено реквізити листа управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань - № 07-04/1Пі від 15.01.2015 року та викладено другий абзац резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Визнати рішення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві, яке міститься в листі № 07-04/1Пі від 15.01.2015 - незаконним та скасувати рішення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві, яке міститься в листі № 07-04/1Пі від 15.01.2015».

Позивач вважає, що, оскільки рішення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві, оформлене листом № 07-04/1Пі від 15.01.2015 року щодо відсутності правових підстав для формування особової справи та призначення заявнику страхових виплат, скасовано постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016 року, ця обставина є істотною для справи та не була і не могла бути відома заявнику станом на 26.08.2015.

У запереченні на заяву УВД ФСС у м. Києві просить відмовити в її задоволенні, обґрунтовуючи свої доводи тим, що факт виконання рішення суду у справі №2-а-22-1/09 встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили, а обставини, встановлені у постанові суду у справі № 761/9133/15-а, не можуть вважатися нововиявленими у розумінні положень процесуального закону.

Заперечень щодо заяви від інших учасників справи не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 року у справі №760/15243/14-а та скасування ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 року залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 20.01.2021 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 - ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 року скасовано і направлено справу на новий судовий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду в частині розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 року у справі №760/15243/14 за нововиявленими обставинами.

При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції оминув увагою те, що постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016 року в частині зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві у передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» розглянути звернення ОСОБА_1 від 05.07.2005 року, здійснити формування та розгляд справи про страхові виплати ОСОБА_1 , як потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 26.12.1997 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валібі» та винести відповідне рішення за результатами розгляду справи про страхові виплати ОСОБА_1 , як потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 26.12.1997 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валібі», залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 року.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, Київський апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 20.12.2016 року у справі № 761/9311/15-а дійшов висновку про неможливість скасування рішення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві, яке міститься в листі № 07-04/1Пі від 15.01.2015 року, виключно з тих підстав, що вказане рішення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а є лише інформаційним повідомленням про рішення, яке було прийнято у 2005 році.

Як зазначено Верховним Судом, указаним фактам, які мають істотне значення при дослідженні правомірності закінчення державним виконавцем виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції, розглядаючи заяву Позивача за нововиявленими обставинами, оцінки не надав.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 року заяву призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.03.2021 року.

У судовому засіданні Заявника доводи заяви підтримав та просив її вимоги задовольнити повністю.

Представник Відповідачів наполягав на залишенні її без задоволення з підстав відсутності нововиявлених обставин.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 246 КАС України у редакції, чинній на момент звернення до суду із заявою про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами (далі - КАС України у редакції до 15.12.2017 року) особи, які брали участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Згідно ст. 247 КАС України у редакції до 15.12.2017 року постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

«Істотність» обставини означає, що, якби суд міг урахувати її при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення справи.

Ознаку «не були і не могли бути відомі особи» слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. В разі, якщо вона все ж таки могла знати про певну обставину, то у суду відсутні підстави для перегляду судового рішення, визначені п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України у редакції до 15.12.2017 року.

У розділі І постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 22.05.2015 року № 7 «Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» зазначено, що не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Таким чином, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справи, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Крім того, варто наголосити на тому, що не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатись нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, за змістом процесуального закону, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, і, по-друге, що ці обставини не були і не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 362 КАС України у чинній редакції (далі - КАС України у чинній редакції) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч. 1 ст. 361 КАС України у чинній редакції судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Приписи п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України у чинній редакції визначають, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Наведений висновок щодо застосування положень п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України у чинній редакції викладений у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 року у справі № 204/153/16-а.

При цьому, колегією суддів враховується, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18.11.2004 року у справі «Правєдная проти Російської Федерації» процедура відміни остаточного судового рішення передбачає, що наявні докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, що бажає відміни судового рішення, повинна довести, що вона не мала можливості надати докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають значення для вирішення справи.

Судами встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11.05.2004 року встановлено факт нещасного випадку на виробництві, який стався з ОСОБА_1 26.12.1997 року та зобов`язано ТОВ «Валібі» скласти акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві, що стався з ОСОБА_1 26.12.1997 року при виконанні ним трудових обов`язків.

Виконавчим листом у справі №2-а-22-1/09, виданим 03.01.2012 року Солом`янським районним судом міста Києва, зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві розглянути справу про страхові виплати на підставі заяви ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновку МСЕК №099591 та встановленого Деснянським районним судом м. Києва факту нещасного випадку.

З вказаним виконавчим листом Позивач звернувся до Відповідача для примусового виконання рішення.

Постановою відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 22.10.2012 року ВП №30847857 повернуто виконавчий документ стягувачеві, в зв`язку з тим, що позивач не виконав вимогу державного виконавця про надання додаткових документів.

У судовому порядку указана постанова відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.10.2012 року ВП №30847857 скасована та останній зобов`язано вчинити дії з виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва №2-а-22-1/09.

18.03.2014 року Позивач знову звернувся до відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва №2-а-22-1/09, виданого 03.01.2012 року.

20.03.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Андрійко Є.Л. було відкрито виконавче провадження №42563651 з виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва №2-а-22-1/09, виданого 03.01.2012 року.

06.05.2014 року на адресу Відповідача-2 надійшла заява від боржника про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення. На підтвердження цих обставин Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві надано протокол засідання комісії з розгляду особових справ потерпілих від 06.09.2012 року. Із змісту указаного протоколу вбачається, що було вирішено повторно розглянути заяву Позивача від 06.07.2005 року та прийнято рішення про відсутність правових підстав для формування особової справи та призначення йому страхових виплат.

Указані обставини також відображені в листі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві від 15.01.2015 року №07-04/1Пі (т. 1 а.с. 93).

У зв`язку з цим, постановою державного виконавця відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Андрійко Є.Л. від 23.05.2014 року виконавче провадження №42563651 з виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва №2-а-22-1/09, виданого 03.01.2012 року, було закінчено.

Матеріали справи свідчать, що, приймаючи рішення про відмову задоволенні позовних в частині скасування постанови ВП №42563651 від 23.04.2014 року про закінчення виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції у постанові від 26.08.2015 року зазначив, що у матеріалах справи міститься протокол засідання комісії з розгляду особових справ потерпілих в УВД ФСС у м. Києві від 06.09.2012 року (т. 1 а.с. 69-75), з якого вбачається, що було вирішено повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2005 року та прийнято рішення про відсутність правових підстав для формування особової справи та призначення йому страхових виплат. Указаний документ, на думку суду апеляційної інстанції, підтверджує виконання рішення суду боржником ще у 2012 році, що є підставою для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1, ч. 4 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Як було зазначено вище, в якості нововиявлених обставин ОСОБА_1 посилається на те, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016 року у справі №761/9311/15, зокрема, зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві у передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» розглянути звернення ОСОБА_1 від 05.07.2005 року, здійснити формування та розгляд справи про страхові виплати ОСОБА_1 , як потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 26.12.1997 року у товаристві з обмеженою відповідальністю «Валібі» та винести відповідне рішення за результатами розгляду справи про страхові виплати ОСОБА_1 , як потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 26.12.1997 року у товаристві з обмеженою відповідальністю «Валібі». У зазначеній частині постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016 року у справі №761/9311/15 залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 року. Викладене, на переконання Заявника, свідчить, що в указаних судових актах встановлені обставини незаконності рішень Третьої особи, які містилися, зокрема, у протоколі від 06.09.2012 року та листі від 15.01.2015 року №07-04/1Пі, що є нововиявленою обставиною у розумінні процесуального закону та має своїм наслідком перегляд постанови суду апеляційної інстанції від 26.08.2015 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог.

У постанові від 17.11.2020 року у справі № 826/14818/15 Верховний Суд підкреслив, що перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - це факультативна стадія адміністративного процесу, під час якої суд, який ухвалив судове рішення, після набрання ним законної сили, переглядає його з ініціативи осіб, які брали участь у справі у зв`язку із виявленням істотних обставин, що існували, але не були і не могли бути їм відомі на час вирішення справи. Таким чином, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється для надання можливості виправити судові рішення, неправосудність яких, зазвичай, обумовлена обставинами, незалежними від суду.

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти.

Істотність обставини означає те, що якби суд її міг урахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення. Ознаку «не були і не могли бути відомі особи» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

Таким чином, як підкреслено в указаній постанові Верховного Суду, при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд повинен встановити: наявність відповідних виняткових обставин для перегляду судового рішення, які за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку повинні спростовувати факти, які було покладено в основу судового рішення; чи не ґрунтується заявлена нововиявлена обставина на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи; чи заявлена обставина не являє собою новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення, а отже, не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання щодо правомірності закінчення виконавчого провадження з примусового виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду у справі №2-а-22-1/09 є предметом розгляду справи №760/15243/14-а, про перегляд за нововиявленими обставинами рішення в якій і просить ОСОБА_1 .

Натомість, встановлення у постанові Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016 року у справі №761/9133/15-а та постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 року обставин незабезпечення належного розгляду УВД ФСС у м. Києві заяви ОСОБА_1 від 06.07.2005 року, у зв`язку з чим судами покладено обов`язок на Третю особу вчинити дії щодо належного розгляду заяви Позивача та здійснити формування та розгляд справи про страхові виплати ОСОБА_1 , є новою, а не нововиявленою обставиною щодо цієї справи, оскільки вона заснована на переоцінці судом в іншій справі №761/9311/15-а фактичних обставин, які вже досліджувалися у рамках справи №760/15243/14-а.

Колегією суддів звертається увага, що постанова суду у справі №761/9133/15-а є окремим судовим актом, який підлягає обов`язковому виконанню в силу положень Конституції України, у тому числі шляхом примусового виконання органами державної виконавчої служби. Разом з тим, висновки, що покладені в основу оцінки фактичних обставин у справі №761/9311/15-а, не можуть вважатися нововиявленими обставинами ні у розумінні приписів КАС України у редакції до 15.12.2017 року, ні в силу положень КАС України у чинній редакції. Висновки у справі №761/9311/15-а хоча опосередковано і стосуються одних і тих самих правовідносин, однак перебувають в іншій площині правового регулювання, яка пов`язана з виконанням рішення суду саме у справі №761/9311/15-а, а не у справі №760/15243/14-а.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що у постанові від 11.11.2020 року у справі № 826/15678/13-а Верховний Суд сформулював висновок, що не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.

Перегляд у даному випадку рішення суду за нововиявленими обставинами фактично зводитиметься до переоцінки наявних у матеріалах справи доказів, що, як вже було наголошено вище, суперечить меті і завданням цього інституту, а також порушує принцип остаточності судового рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що обставини та висновки постанови суду апеляційної інстанції, правильність яких встановлена в ухвалі суду касаційної інстанції, не може вважатися нововиявленою обставиною у розумінні положень п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України у редакції до 15.12.2017 року та п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України у чинній редакції для перегляду цього ж рішення за нововиявленими обставинами. Аргументи ж поданої заяви фактично зводяться до незгоди з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 року, що унеможливлює її перегляд за правилами, за якими просить це здійснити ОСОБА_1 .

Судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у рішеннях від 28.11.1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» та від 24.07.2003 року у справі «Рябих проти Росії» вказав, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви з огляду на відсутність обставин, які в силу ст. 245 КАС України у редакції до 15.12.2017 року та ст. 361 КАС України у чинній редакції вважалися б нововиявленими.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 321, 325, 328, 329, 361, 368, 369 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст ухвали складено «10» березня 2021 року.