Справа № 300/3145/20
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. справа № 300/3145/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Федик О.В.,

за участю:

представника позивача - Тепак Л.П.

представника відповідача - Лаврука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд-Лім",

до відповідача: Головного управління ДПС в Івано-Франківській області,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.04.2020, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд-Лім" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2020 року за № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій з контрагентом не відповідають фактичним обставинам, а посилання в актіперервірки на те, що вказані операції оформлювались лише з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та не підтверджені по ланцюгу постачання є лише суб`єктивними припущеннями, які не підтвердженні належними доказами. Позивач вказує, що господарські операції із контрагентами підтверджуються первинними документами, які свідчать як про отримання товарів, так і про їх подальше використання в ході здійснення своєї господарської діяльності. Звертає увагу на ту обставину, що можливі порушення податкового та іншого законодавства з боку контрагента не можуть бути підставою для висновку про аналогічні порушення з боку позивача, а тому віднесення сум грошових коштів до податкового кредиту, на його думку, є обґрунтованим та правомірним, а спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, згідно з яким зазначає, що реальність вчинення спірних господарських операцій перевіркою не підтверджено, позивачем не надано до перевірки первинних бухгалтерських документів, які б вказували на реальність господарської операції проведеної між позивачем та його контрагентом (а.с.100-109). У зв`язку з чим вважає висновки акту перевірки обґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним. Просить в задоволенні позову відмовити.

Позивачем на адресу суду подано відповідь на відзив в якій позов підтримує повністю та просить задовольнити (а.с.174-178).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справ.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив в задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

На підставі наказу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 24.02.2020 року за № 320, відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхбуд-Лім» (ТОВ «Шляхбуд-Лім») з питань правильності визначення, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «ЛінікЮкрейн», за результатами якої складено Акт від 10.03.2020 року №269/09-19-15-02/38162678 (а.с.18-36).

Перевіркою встановлено порушенняп.185.1. ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.1, 189.9 ст.189, п.198.1. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст.198 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 162 574 гри., в тому числі: за червень 2019 року на суму 117 553 грн., за січень 2020 року на суму 45 021 грн.

Вказані висновки податковим органом сформовані у зв`язку з встановленням наступних обставин.

Так, відповідно до інформаційних систем ДПС, єдиного державного реєстру податкових накладних та наданих до перевірки документів встановлено, що ТОВ «Шляхбуд-Лім» проводило взаєморозрахунки з ТОВ «Лінік Юкрейн» в червні та листопаді 2019 року, зокрема: відображено операції з придбання бітуму дорожнього марки 70/100 в кількості 46,56 т. на загальну суму 705316 грн., в тому числі ПДВ в сумі 117552,67 грн. в червні 2019 року, та бітуму дорожнього марки 70/100 в кількості 23,8 т. на загальну суму 270130,19 грн., в тому числі ПДВ в сумі 45021,70 грн. в листопаді 2019 року.

До перевірки представлено договір поставки №053/1905 від 04.06.2019 року укладеним між ТОВ «Шляхбуд-Лім» (покупець) та ТОВ «Лінік Юкрейн» (постачальник), предметом договору є - постачальник зобов`язується передати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати Товар, а саме бітум дорожній марки 70/100.

Проведеною перевіркою на підставі податкової інформації яка наявна в інформаційних базах ДПС, інформації яка зібрана в рамках організації та проведення даної документальної перевірки, у тому числі інформації яка представлена платником, та за результатами її опрацювання, встановлено невідповідність реальних обставин, інформації, яка зазначена в первинних документах наданих платником податку до перевірки щодо здійсненних господарських операцій з ТОВ «Лінік Юкрейн».

На думку податкового органу про неможливість здійснення операції з постачання ТОВ «Лінік Юкрейн» свідчать наступні факти:

- відсутність у власності або користуванні будь-яких об`єктів оподаткування (адміністративних, виробничих), які дозволяли провадити господарську діяльність враховуючи неподання звітності за формою №20 ОПП;

- при задекларованих обсягах придбання та реалізації, встановлено, що специфіка даного виду операцій характеризується властивостями, які потребують значно більшого обсягу трудовитрат, особистої участі персоналу (навантажувально-розвантажувальні роботи, зберігання, облік, відпуск товарів) та не співвідносні з наявними трудовими ресурсами - незначна кількість персоналу 3 особи (керівник і головний бухгалтер в одній особі);

- відсутність за місцезнаходженням (лист ГУ ДПС у м. Києві від 10.12.2019 року №7680/7/26-15-05-05-03);

- недостовірності даних зазначених в ТТН реальним обставинам, а саме зазначення в ТТН замовника послуги (ТОВ «Лінік Юкрейн») за відсутності даних щодо придбання послуг замовником у автопідприємства перевізника (ТОВ «Край Поділля і К» та ТОВ «Транскомгруп») в червні 2019 року;

- фізичної неможливості одночасного надання перевізниками (ТОВ «Край Поділля і К» та ТОВ «Транскомгруп») послуги з перевезення автомобілями зазначеними в ТТН різним замовникам.

Таким чином, податковий орган дійшов висновку, що ТОВ «Лінік Юкрейн» здійснювало придбання товарів невідомого походження та формування податкових зобов`язань по ланцюгу постачання контрагентам - покупцям з метою мінімізації податкових зобов`язань, а саме: ТОВ «Шляхбуд-Лім» загальною сумою ПДВ 162 574,37 в тому числі в сумі 117 552,67 грн. в червні 2019 року, та в сумі 45021,70 грн. в листопаді 2019 року.

Як наслідок, перевіркою встановлено неможливість реального здійснення господарських операцій ТОВ «Шляхбуд-Лім» із ТОВ «Лінік Юкрейн» в частині придбання ТМЦ (бітуму дорожнього марки 70/100).

Враховуючи виявлені порушення податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 28.04.2020р. за № за платежем податок на додану вартість на загальну суму 203 270,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно підпункту14.1.36пункту14.1статті14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом14.1.181 пункту14.1статті14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно зрозділом V цього Кодексу.

Пунктом198.1статті198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

За змістом пункту198.2статті198 Податкового кодексу Українидатою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту198.3 статті198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом193.1статті193цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом198.6статті198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом201.11 статті201 цьогоКодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цьогоКодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Між тим, як передбачено пунктом201.1статті201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом201.8статті201 Податкового кодексу Україниправо на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченомустаттею 183 цього Кодексу.

При цьому, пунктом201.10статті201 Податкового кодексу Українипередбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: - фактичності придбання такого товару, тобто, реальності здійснення оподатковуваних операцій; - документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; - придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності та їх реалізації; - наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; - наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); - наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогамстатті 201 Податкового кодексу України та підписана уповноваженою особою.

Водночас, згідно з пунктом44.1статті44 Податкового кодексу Українидля цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

При цьому згідно з частиною 2статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Як встановлено абзацом 5статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV(далі - Закон №996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

За змістом частини 1статті 9 Закону № 996-ХІVпідставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієїстатті Закону № 996-ХІVвизначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженогонаказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Таким чином, обов`язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту з податку на додану вартість по відповідних господарських операціях.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, та мають оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на додану вартість, суду необхідно з`ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг) та їх реалізацією, спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.

Оцінка господарських операціях повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. При цьому формальні помилки в первинних документах не повинні бути вирішальною ознакою безтоварності здійснених господарських операцій. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язки між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем приписів податкового законодавства з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Лінік Юкрейн», оскільки надані документи первинного бухгалтерського обліку не підтверджують правильність визначених позивачем податкових зобов`язань, наслідком чого, є неправомірне відображення позивачем рахунків по кредиту на суму отриманого товару.

Судом встановлено, що позивачем до перевірки надано:

- Договір поставки №053/1905 від/ 04.06.2019 р. та Додаток №1 до даного Договору.

Платіжне доручення №1584 від 25.06.2019 р.

Платіжне доручення №1563 від 12.06.2019 р.

- Платіжне доручення №1814 від 25.11.2019 р.

Платіжне доручення №1823 від 04.12.2019 р.

- Видаткова накладна №927 від 18.11.2019 р.

- Рахунок на оплату №730 від 18.11.2019 р.

- Заявка на постачання товару від 18.11.2019 р.

- Товарно-транспортна накладна №927 від 18.11.2019 р.

- Свідоцтво якості №19ВТХ/А/2476 від 13.11.2019 р.

- Податкова накладна №91 від 18.11.2019 р.

- Видаткова накладна №136 від 10.06.2019 р.

- Рахунок на оплату №106 від 10.06.2019 р.

- Товарно-транспортна накладна №136 від 10.06.2019 р.

- Заяві а на постачання товару від 10.06.2019 р.

- Паспорт №600 від 10.06.2019 р.

- Податкова накладна №9 від 10.06.2019 р.

- Видаткова накладна №134 від 07.06.2019 р.

- Рахунок па оплату №102 від 04.06.2019 р.

- Товарно-транспортна накладна №134 віа 07.06.2019 р.

- Заявка на постачання товару від 04.06.2019 р.

- Паспорт №561 від 05.06.2019 р.

- Податкова накладна №6 від 07.06.2019 р.

Зазначені документи містяться також в матеріалах адміністративної справи (а.с.47-77).

Отже, зазначені господарські операції підтверджуються:

а) товарно-транспортними накладними, які містять інформацію про номер товарно-транспортної накладної та дату здійсненої операції з перевезення вантажу, транспортний засіб, яким здійснено перевезення, замовника послуг з перевезення, перевізника та водія, який здійснив перевезення, вантажовідправника та вантажоодержувача, маршрут (пункти навантаження та розвантаження), відомості про вантаж. Всі товарно-транспортні накладні скріплені підписами та печатками уповноважених сторін;

б) видатковими накладними, які містять інформацію про номер накладної та дату її складання, договір, на підставі якого здійснюється поставка товару, постачальника та одержувача товару, найменування, одиниці виміру, кількість та вартість (за одиницю та загальну вартість) товару, суму ПДВ. Всі видаткові накладні скріплені підписами та печатками представників постачальника та одержувача товару.

в) платіжними дорученнями та банківськими виписками про оплату товару.

Суд зазначає, що відсутність у підприємства-контрагента умов, необхідних для здійснення господарської операції, само по собі не свідчить про нереальність господарських операцій, адже підприємство - постачальник може здійснювати реальні господарські операції та не обов`язково має бути виробником товару (послуги, робіт) і за відсутності дослідження первинних документів підприємства-контрагента висновки про нереальність господарських операцій, обґрунтовані відсутністю трудових та матеріальних ресурсів такого підприємства є передчасними.

Отже, сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагента платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року по справі № 814/1439/17.

Аналогічних висновків суд дотримується при оцінці реальності господарських операцій у даній справі.

Суд зазначає, що недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни може мати правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Будь-яка неправомірна діяльність контрагента (наприклад, відсутність основних засобів, не подання звітності до контролюючого органу, продаж товарів відмінних від придбаних) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податків, який у повному обсязі виконав передбачені податковим законодавством зобов`язання, які підтверджено документально. Окрім того, слід зазначити, що в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність у постачальника товарів та послуг виробничих потужностей, приміщень, транспортних засобів.

На думку суду, висновки відповідача про те, що позивачем здійснювались нереальні операції, не відповідають фактичним обставинам, оскільки оцінка відповідачем виконання умов господарських відносин та фактичне заперечення його виконання сторонами правочину не може бути заснована на поверховому аналізі відомостей з інформаційних систем по контрагентам, без дослідження фактичного руху активів.

В той же час суд зазначає, що чинне законодавство України не зобов`язує платника податків при закупівлі товарів у контрагентів встановлювати джерело походження цих товарів за їх ланцюгом і не пов`язує це з можливістю віднесення витрат з придбання у фізичних осіб-підприємців до складу витрат підприємства відповідного періоду з метою визначення результатів до оподаткування. Підприємство самостійно визначає для себе коло партнерів в різних сферах господарської діяльності, воно не обмежено будь-якими організаційно-правовими формами підприємницької діяльності. Правомірність набуття у власність постачальником товару, поставку якого він здійснює, належить виключно до його відповідальності і жодним чином не може стосуватись покупця. Крім того, в акті перевірки не міститься жодного посилання на проведення зустрічних перевірок або перевірок вказаних суб`єктів господарювання.

Вказане стосується також і висновків перевірки щодо недостовірності даних зазначених в ТТН реальним обставинам, а саме зазначення в ТТН замовника послуги (ТОВ «Лінік Юкрейн») за відсутності даних щодо придбання послуг замовником у автопідприємства перевізника (ТОВ «Край Поділля і К» та ТОВ «Транскомгруп») в червні 2019 року.

Наявність недоліків в заповненні товарно - транспортних накладних, як підставу для невизнання реальності господарських операцій, є безпідставними недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Крім того, документи на перевезення товарно - матеріальних цінностей з наслідками формування ПДВ не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення.

Суд, вважає за необхідне звернути уваги сторін також на ту обставину, що чинним законодавством не встановлено обов`язку покупця перевіряти на достовірність відомості зазначені в наданих постачальником ТТН.

Слід зазначити, що неможливо встановити нереальність всіх без виключення господарських операцій, вчинених за ланцюгом постачання, без проведення відносно всіх учасників операцій визначених нормами податкового законодавства заходів контролю, таких як, перевірка платника податків, як і неможливо визнати нереальними господарські операції по ланцюгу контрагентів-постачальників, жодного разу не дослідивши їх первинну документацію, складену за результатом вчинення таких операцій.

Суд зазначає, що податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, не є обов`язковим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, які є підставами формування бухгалтерського обліку.

При цьому, процес аналізу інформаційних баз даних ДПС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

В даному випадку до позивачем надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між сторонами договору та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.

Враховуючи викладені обставини, з наданих позивачем первинних документів встановлено, що діяльність позивача відповідає умовам укладених договорів, свідчить про наявність господарських цілей при здійсненні господарських операцій. На підтвердження виконання господарських операцій позивачем було надано копії договорів, податкових накладних, видаткових накладних. В свою чергу, відповідачем не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Даний висновок також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що "платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає до скасування.

Згідно ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Частиною 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятих ним рішень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В даному випадку, витратами позивача, що пов`язані з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, що надавалася адвокатом Тепак Л.П. на підставі договору про надання юридичних послуг та правничої допомоги від 05.11.2020 №009МТА/ІФ-20 (а.с.226-229).

Відповідно до додатку №1 від 04.12.2020 до договору про надання юридичних послуг та правничої допомоги, позивач погодив з адвокатом Тепак Л.П., що вартість послуг становить 1000 грн. за 1 годину, а вказана сума сплачується ним протягом 3 днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (а.с.230).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи "Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)" (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

У підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача долучено акт про надання правничої допомоги від 16.02.2021, відповідно до якого адвокатом вчинено наступні дії: участь у судових засіданнях - 2 години, проведення консультацій, аналіз документів, ознайомлення з матеріалами справи - 2 години, підготовка додаткових письмових пояснень - 3 години, загальна вартість яких складає 7000,00 грн. (а.с.231).

Факт оплати позивачем вартості послуг в розмірі 7000 гривень підтверджується платіжними дорученнями №268 від 04.12.2021 та №325 від 12.02.2021 (а.с.233,234).

Судовий збір у розмірі 3048,27 гривень сплачено позивачем згідно платіжного доручення №217 від 04.11.2020 (а.с.1).

Таким чином на користь позивача слід стягнути 3048, 27 гривень судових витрат по сплаті судового збору та 7000 гривень витрат на правову допомогу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд-Лім" (, вул. Г. Хоткевича, 12, с. Чукалівка, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77400) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2020 року за № - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.04.2020 року за № .

Cтягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд-Лім" (, вул. Г. Хоткевича, 12, с. Чукалівка, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77400) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) - 3048 (три тисячі сорок вісім) гривень 27 копійок судових витрат по сплаті судового збору та 7000 (сім тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Матуляк Я.П.

Рішення складене в повному обсязі 09 березня 2021 р.