Справа № 520/698/21
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 р. Справа № 520/698/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.01.21 року по справі № 520/698/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Міністерства оборони України, в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке оформлене протоколом №86 від 27.10.2020, у частині відмови в погодженні виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн. за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів;

- зобов`язати Міністерство оборони України, в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, погодити виплату полковнику юстиції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн. за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;у народження, для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів;

- зобов`язати Міністра оборони України затвердити виплату полковнику юстиції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн. за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн. за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що на його думку рішення відповідача є необгрунтованим, безпідставним, таким, що порушує його права та інтереси.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно- правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 КАС України).

Спори про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг). Тому такі спори слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, позивач вважає, що така категорія спорів, як спір щодо виплати військовослужбовцю грошової компенсації за належне для отримання йому або на сім`ю жилого приміщення належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження позивачем публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).

Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини, пов`язані із захистом порушених житлових прав ОСОБА_1 , а тому цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися в порядку, визначеному нормами ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває у Вінницькому гарнізоні при військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону Українина обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у складі сім`ї: дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у загальній черзі з "03" листопада 2004 року, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового одержання жилого приміщення з "03" листопада 2004 рокута правом позвчергового одержання жилого приміщення протягом шести місяців з 10 литого 2005 року.

Рішенням Міністерства оборони України, в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке оформлене протоколом №86 від 27.10.2020, відмовлено в погодженні виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн. за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положеннями п.1, 5 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Слід зазначити, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

За змістом ч.1 ст.9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають право на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом. А згідно зі статтею 48-1 вказаного кодексу порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.

У спірних правовідносинах відповідач у межах та у порядку, встановленому законодавством, наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем права на соціальну гарантію - пільгу, надану йому в силу особливого статусу, визначеного Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Крім того, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу проходження публічної служби (п.2 ч.1 ст.19 КАС України). А за змістом п.17 ч.1 ст.4 КАС України військова служба належить до служби публічної.

При цьому, позовні вимоги мотивовані приписами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.12 якого визначає, що Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Така гарантія соціального захисту як вказана компенсація є однією з передбачених зазначеним законом пільг для осіб, які проходили військову, тобто публічну службу та набули статус військовослужбовця.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі № 135/617/17 та від 29 вересня 2020 року у справі №712/5476/19, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, у постанові від 29 вересня 2020 року у справі №712/5476/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила про наявність підстав для відступу від висновку сформульованого у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства. Означені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).

З наведеного вбачається, що даний спір є публічно-правовим, і його слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав передбачених п.1 ч.1 ст.170 КАС України для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на судовий розгляд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Враховуючи рішення Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку щодо відсутності встановлених п.1 ч.1 ст.170 КАС України підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 по справі № 520/698/21 - скасувати.

Адміністративну справу № 520/698/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко В.А. Калиновський