Справа № 300/290/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2021 р. справа № 300/290/21

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Калушторгсервіс» до Калуської міської ради, міського голови Найди Андрія Михайловича про визнання бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Калушторгсервіс» (далі - позивач, ТзОВ «Калушторгсервіс») звернулося в суд з адміністративним позовом до Калуської міської ради (далі - відповідач-1), міського голови Найди Андрія Михайловича (далі - відповідач-2) про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо не оприлюднення на офіційному сайті не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати його розгляду на пленарному засіданні сесії міської ради проекту рішення «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ Калушторгсервіс».

Позовні вимоги мотивовані тим, що Калуською міською радою протиправно, в порушення норм статті 15 Закону Украйни «Про доступ до публічної інформації» не оприлюднено на офіційному сайті проекту рішення «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ «Калушторгсервіс» не пізніш як за 10 робочих днів до дати його розгляду з метою прийняття на пленарному засіданні сесії Калуської міської ради. Такі обставини, на думку позивача, виключають можливість розглядати та приймати рішення «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ «Калушторгсервіс».

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачі скористалися правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 19.02.2021. У відзиві відповідачі проти заявлених позовних вимог заперечили з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 29-31). Просили суд в задоволенні позову відмовити. Зазначено також, що відповідно до витягу з протоколу засідання міської ради від 29.10.2020 депутати від ПП «УКРОП» висловили пропозицію про те, щоб включити в порядок денний питання «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТОВ «Калушторгсервіс». Враховуючи пропозицію депутатів міської ради та зауваження до проекту рішення міської ради «Про продовження (поновлення) договору оренди землі ТзОВ «Калушторгсервіс» начальника управління земельних відносин та начальника управління архітектури та містобудування підготовлено проект рішення «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ «Калушторгсервіс», який 02.12.2020 був оприлюднений на офіційному сайті Калуської міської ради. Як наслідок, 10.12.2020 Калуська міська рада прийняла рішення «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ «Калушторгсервіс». Відповідач посилається також на те, що вимоги частини 3 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо строку оприлюднення проектів рішення в даних правовідносинах не застосовуються, оскільки рішення про поновлення договору оренди землі є адміністративною послугою.

05.03.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача надав додаткові пояснення. Однак суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

28.09.2015 між Калуською міською радою та ТзОВ «Калушторгсервіс» був укладений договір оренди на земельну ділянку площею 0,1726 га для облаштування торгівельної площадки. Зазначений договір укладено до 17.09.2020.

10.07.2020 ТзОВ «Калушторгсервіс» звернулося до орендодавця із заявою про продовження договору оренди землі (а.с. 7).

Проект рішення «Про продовження договору оренди землі ТОВ «Калушторгсервіс» подавалось на розгляд сесій Калуської міської ради 30.07.2020, 27.08.2020, 24.09.2020, 29.10.2020, однак за результатами голосування рішення не прийнято.

При цьому відповідно до витягу з протоколу засідання міської ради від 29.10.2020, депутати від ПП «УКРОП» висловили пропозицію про те, щоб включити в порядок денний питання «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ «Калушторгсервіс» (а.с. 41-42).

Як зазначає Калуська міська рада у відзиві, враховуючи пропозицію депутатів міської ради та зауваження до проекту рішення міської ради «Про продовження (поновлення) договору оренди землі ТзОВ «Калушторгсервіс» начальника управління земельних відносин та начальника управління архітектури та містобудування підготовлено проект рішення «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ «Калушторгсервіс».

10.12.2020 Калуська міська рада прийняла рішення №70 «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ «Калушторгсервіс».

Предметом розгляду даного адміністративного позову та підставою звернення позивача до суду є не виконання обов`язку оприлюднення відповідачем на офіційному веб-сайті проекту рішення «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ «Калушторгсервіс» не пізніше як за 10 робочих днів до дати його розгляду з метою прийняття на пленарному засіданні сесії Калуської міської ради, чим порушено встановлену процедуру його розгляду та прийняття, гарантовану Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (стаття 2 Закону №280/97-ВР)

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (стаття 1 Закону №280/97-ВР).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №280/97-ВР, доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Пунктом 2 частини 1 статті 15 Закону №280/97-ВР встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньо-організаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації (частина 2 статті 15 Закону №280/97-ВР).

Відповідно до положень частини 3 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 50 Закону №280/97-ВР, секретар сільської, селищної, міської ради, зокрема: організує підготовку сесій ради, питань, що вносяться на розгляд ради, забезпечує оприлюднення проектів рішень ради відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та інших законів; забезпечує своєчасне доведення рішень ради до виконавців і населення, організує контроль за їх виконанням, забезпечує оприлюднення рішень ради відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», забезпечує офіційне оприлюднення рішень ради, які відповідно до закону є регуляторними актами, а також документів, підготовлених у процесі здійснення радою регуляторної діяльності, та інформації про здійснення радою регуляторної діяльності.

З аналізу наведених норм закону слідує, що доступ до публічної інформації може забезпечуватися шляхом оприлюднення розпорядником інформації, до яких належать і суб`єкти владних повноважень, передбаченої Законом №280/97-ВР та іншими законами інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 29.05.2020 по справі №300/1616/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, як елемент правових гарантій механізму реалізації права на доступ до публічної інформації, забезпечених нормою статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», встановлений прямий активний обов`язок органу місцевого самоврядування здійснити оприлюднення на офіційному сайті проекту рішень не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати його розгляду на пленарному засіданні сесії цієї ради.

Не виконання органом місцевого самоврядування цього обов`язку - самостійно утворює протиправну бездіяльність, що порушує гарантоване право на доступ до публічної інформації, і вразі такого порушення, право підлягає судовому захисту.

Суд встановив, що на офіційному сайті Калуської міської ради (у версії до 01.02.2021, тобто у версії, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) в розділі «Проекти документів» відсутнє оприлюднення 02.12.2020 проекту рішення «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ «Калушторгсервіс», а тому доводи відповідача в цій частині суд відхиляє. Так, у вказаному розділі «Проекти документів» Калуської міської ради останні опубліковані проекти документів датуються 18.11.2020, як і зазначає позивач.

При цьому, суд звертає увагу, що долучена до відзиву роздруківка з офіційного сайту Калуської міської ради щодо розміщення проекту рішення «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ «Калушторгсервіс» є роздруківкою із офіційного сайту відповідача-1 у версії з 01.02.2021, що виключає оприлюднення такого проекту рішення 02.12.2020, оскільки у 2020 році, а також у січні 2021 року така версія сайту ще не існувала.

З урахуванням викладеного, суд констатує, що не оприлюднивши на офіційному сайті не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати його розгляду на пленарному засіданні сесії міської ради проекту рішення «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ Калушторгсервіс», Калуською міською радою допущено бездіяльність, внаслідок якої порушено обов`язок, покладений статтею 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Як наслідок, порушення Калуською міською радою вимог норм частини 3 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та не оприлюднення на офіційному сайті пізніше ніж за 10 робочих днів до дати його розгляду на пленарному засіданні сесії міської ради проекту рішення «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ Калушторгсервіс» утворює протиправну бездіяльність.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано приписів частини 2 статті 2 КАС України, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Калуської міської ради на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги у розмірі 4 500,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Окрім зазначеного, частинами 4 та 5 вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави вважати, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Так, судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги від 15.10.2020 (а.с. 49-50); акт про надання правничої допомоги, розрахунок (детальний опис робіт) (наданих послуг) від 26.02.2021 (а.с. 48).

Суд звертає увагу на те, що позивачем не долучено жодного фінансового документа, тобто документа, що свідчить про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформленого у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касовий чек).

Щодо посилань представника позивача на правову позицію, викладену Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12.02.2020 у справі №648/1102/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29.10.2020 у справі №686/5064/20 стосовно того, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, суд зазначає наступне.

Так, згідно пункту 2 акту про надання правничої допомоги, розрахунку (детального опису робіт) (наданих послуг) від 26.02.2021, клієнт зобов`язався сплатити адвокату винагороду в сумі 4 500,00 грн. впродовж 5 (п`яти) днів після підписання Акту.

Суд звертає увагу, що вказаний долучений акт підписаний сторонами 26.02.2021, тобто сплатити адвокату винагороду позивач мав до 03.03.2021 включно, однак станом на дату розгляду справи - 10.03.2021, суду не надано жодного фінансового документа, як доказу виконання пункту 2 акту про надання правничої допомоги, розрахунку (детального опису робіт) (наданих послуг) від 26.02.2021.

Суд відмічає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 за №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, пункті 268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, заява №19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як уже зазначено судом, такий факт може бути доведено на підставі квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документа, касового чеку тощо. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказана позиція узгоджується із висновками, наведеними в постановах Верховного Суду від 02.07.2019 по справі №810/795/18 (адміністративне провадження №К/9901/8770/19) та від 20.06.2019 по справі №821/440/17 (адміністративне провадження №К/9901/34320/18).

Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу, що ОСОБА_1 , з яким укладено договір про надання правової допомоги від 15.10.2020, є адвокатом та має право здійснювати адвокатську діяльність. Так, позивачем не надано свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 .

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю «Калушторгсервіс» (вул. Пушкіна, 13, корп. Б, кв. 10, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300, ) до Калуської міської ради (вул. Івана Франка, 1, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300, ), міського голови Найди Андрія Михайловича (вул. Івана Франка, 1, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300) про визнання бездіяльності протиправною - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Калуської міської ради (індекс 77300, вулиця Івана Франка, будинок 1, місто Калуш, Івано-Франківська область, ) та міського голови Найди Андрія Михайловича (вул. Івана Франка, 1, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300) щодо не оприлюднення на офіційному сайті не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати його розгляду на пленарному засіданні сесії міської ради проекту рішення «Про відмову у продовженні (поновленні) договору оренди землі ТзОВ Калушторгсервіс».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Калуської міської ради (індекс 77300, вулиця Івана Франка, будинок 1, місто Калуш, Івано-Франківська область, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Калушторгсервіс» (вул. Пушкіна, 13, корп. Б, кв. 10, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300, ) судовий збір в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.