Справа № 300/355/21
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2021 р. справа № 300/355/21

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправним рішення відповідача від 12.01.2021 № 81 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу час роботи з 17.03.1977 по 16.05.1977 в Октябрському продторгу м.Ростова-на-Дону Російської Федерації та з 03.01.1991 по 14.09.1999 в Незалежній церкві Християн Віри Євангельської "Слово Життя" та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2021 про призначення пенсії за віком.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 04.01.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак 12.01.2021 відповідач прийняв рішення № 81 про відмову в призначенні пенсії позивачу, оскільки в позивача відсутній страховий стаж, який дає право на пенсію за віком (27 років). ОСОБА_1 вважає зазначену відмову в призначенні пенсії за віком протиправною, оскільки ним подано пенсійному органу трудову книжку, яка підтверджує необхідний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за віком. Позивач вказав на те, що відповідач безпідставно не взяв до уваги відомості про періоди його роботи, які містяться в трудовій книжці, лише з тієї підстави, що ОСОБА_1 не надав, окрім трудової книжки, будь-яких інших підтверджуючих документів за період його роботи з 17.03.1977 по 16.05.1977 в Октябрському продторгу м.Ростова-на-Дону та з 03.01.1991 по 14.09.1999 в Незалежній церкві Християн Віри Євангельської "Слово Життя". ОСОБА_1 звернув увагу на те, що за умови здійснено належних записів в трудовій книжці про вищевказані періоди роботи, відповідач не мав права вимагати будь-які інші документи для підтвердження трудового стажу, оскільки основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Щодо відсутності в записі в трудовій книжці про звільнення з Октябрського продторгу м.Ростова-на-Дону відомостей про наказ на звільнення з роботи, то позивач зазначив, що він не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення документів на підприємствах, на яких позивач працював, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_1 права на отримання пенсії. При цьому, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Щодо відсутності інформації про сплату страхових внесків відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період роботи позивача з 03.01.1991 по 14.09.1999 в Незалежній церкві Християн Віри Євангельської "Слово Життя", то ОСОБА_1 зазначив, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату таких внесків покладено на роботодавця. Таким чином в Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відсутні підстави для незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 17.03.1977 по 16.05.1977 в Октябрському продторгу м.Ростова-на-Дону та з 03.01.1991 по 14.09.1999 в Незалежній церкві Християн Віри Євангельської "Слово Життя".

Ухвалою від 08.02.2021 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

23.02.2021 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 17.02.2022 № 0900-0802-8/5755 на позовну заяву. У відзиві відповідач заперечив проти задоволення позову. Представник відповідача вказав, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди його роботи: з 17.03.1977 по 16.05.1977 в Октябрському продторгу м.Ростова-на-Дону, оскільки запис в трудовій книжці не містить посилання на наказ про звільнення з роботи, а також відсутня уточнююча довідка про такий період роботи; з 03.01.1991 по 14.09.1999 в Незалежній церкві Християн Віри Євангельської "Слово Життя" відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного фонду України. Стаж роботи ОСОБА_1 становить 25 років 6 місяців, що є недостатнім для призначення позивачу пенсії за віком.

01.03.2021 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив, згідно якої позивач зазначив, що відповідач за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. В даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не здійснило жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися в достовірності поданих документів на підтвердження стажу позивача.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 04.01.2021 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України НОМЕР_1 ; трудову книжку НОМЕР_2 : довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2020 по день звернення; довідку від 10.09.2015 № 2613- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

12.01.2021 Головне управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області прийняло рішення № 81 про відмову позивачу в призначення пенсії за віком. Рішення відповідача від 12.01.2021 про відмову в призначенні пенсії № 81 мотивоване тим, що страховий стаж роботи позивача становить 25 років 6 місяців, при необхідному 27 років (а.с. 19).

Вважаючи протиправним рішення відповідача від 12.01.2021 № 81 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

З огляду на зміст вказаних вище положень закону, позивач має право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 27 років.

Таким чином для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж не менше 27 років.

ОСОБА_1 на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком від 04.01.2021 досяг віку 60 років.

Щодо наявності в позивача страхового стажу не менше 27 років, то суд вказує на таке.

Згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_2 , копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 01.09.1976 по 13.12.1976 працював учнем на взуттєвій дільниці № 3 на процесі затяжки взуття; з 17.03.1977 по 16.05.1977 працював фасовщиком в магазині № 19 Октябрського продторгу м.Ростова-на-Дону Російської РСР; з 08.08.1977 по 12.12.1978 працював учнем токаря та токарем; з 22.12.1978 по 05.05.1979 працював учнем продавця в магазині № 19 Октябрського продторгу м.Ростова-на-Дону; з 05.05.1979 по 23.11.1979 працював на посаді молодшого продавця в магазині № 19 Октябрського продторгу м. Ростова-на-Дону; з 28.11.1979 по 16.06.1980 прцював на посаді молодшого продавця в магазині № 40 Кировського продторгу; з 16.06.1980 по 21.10.1980 прцював на посаді приймальника посуди в магазині № 40 Кировського продторгу; з 16.01.1982 по 08.07.1983 працював приймальником хліба в магазині № 19 Октябрського продторгу м. Ростова-на-Дону; з 08.07.1983 по 30.09.1983 працював касиром в магазині № 19 Октябрського продторгу м. остова-на-Дону; з 30.09.1983 по 09.06.1984 працював приймальником хліба в магазині № 19 Октябрського продторгу м. Ростова-на-Дону; з 13.08.1984 по 27.03.1985 працював водієм автонавантажувача; з 06.05.1985 по 01.08.1985 працював в Обласній станції переливання крові; з 01.10.1985 по 11.08.1986 працював в Батайській взуттєвій фабриці Ростовського виробничого об`єднання «Дон-Взуття»; з 08.10.1986 по 02.01.1991 працював в Ровеньковській меблевій фабриці; з 02.01.1991 по 01.07.2014 працював пастором в Незалежній церкві Християн Віри Євангельської "Слово Життя" місто Ровеньки Луганської області (а.с. 14-17).

Відповідно до змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області від 12.01.2021 № 81, відповідач відмовив позивачу в призначення пенсії за віком, оскільки страховий стаж роботи позивача становить 25 років 6 місяців, при необхідному 27 років (а.с. 19)

Згідно вказаного рішення Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області від 12.01.2021 № 81 до страхового стажу ОСОБА_1 не врахований періоди роботи: з 17.03.1977 по 16.05.1977 в Октябрському продторгу м. Ростова-на-Дону Російської РФСР, оскільки запис в трудовій книжці не містить посилання на наказ про звільнення, а також відсутня уточнююча довідка про такий період роботи; з 03.01.1991 по 14.09.1999 в Незалежній церкві Християн Віри Євангельської "Слово Життя" міста Ровеньки Луганської області - відсутня інформація про сплату внесків до Пенсйного фонду України.

Щодо періоду роботи ОСОБА_1 в Октябрському продторгу м.Ростова-на-Дону з 17.03.1977 по 16.05.1977, то суд вказує на таке.

В період запису в трудовій книжці позивача 16.05.1977 про звільнення його з роботи в Октябрському продторгу м.Ростова-на-Дону, питання заповнення трудових книжок було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

На час розгляду цієї справи судом, чинною є Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України за № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 1.1, 2.2, 2.4, 2.14, 2.15 Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення; у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства, під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу, у графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду; якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Водночас, пунктами 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.

З наявних у матеріалах справи копій сторінок трудової книжки позивача судом встановлено, що усі записи періоду роботи в Октябрському продторгу м.Ростова-на-Дону з 17.03.1977 по 16.05.1977 виконано належним чином, відповідно до вимог Інструкції, жодних виправлень, пошкоджень не містять.

Так, згідно запису № 4 трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 звільнено 16.05.1977 за закінченням тимчасової роботи. Вказаний запис містить підпис відповідальної особи роботодавця та відтиск печатки підприємства.

Щодо доводів відповідача про те, що запис про звільнення позивача з 16.05.1977 не містить наказу про звільнення, то суд зазначає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 06.02.2018 в справі № 677/277/17.

Також суд звертає увагу на те, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідній роботі, а не правильність записів у трудовій книжці.

Так, Верховний Суд в постанові від 19.12.2019 за результатом розгляду справи № 307/541/17 зазначив, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних та сама по собі не здача облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивачки страхового стажу у зазначені періоди.

Тобто недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відповідного стажу позивача. Окрім цього судом враховано, що періоди роботи позивача на цьому ж підприємстві - Октябрському продторгу м.Ростова-на-Дону після дати запису про звільнення - 16.05.1977, а саме періоди: з 22.12.1978 по 05.05.1979 на посаді учня продавця; з 05.05.1979 по 23.11.1979 на посаді молодшого продавця; з 16.01.1982 по 08.07.1983 на посаді приймальника хліба; з 08.07.1983 по 30.09.1983 на посаді касира; з 30.09.1983 по 09.06.1984 на посаді приймальника хліба, врахований пенсійним органом до страхового стажу позивача, що по факту нівелює доводи відповідача щодо достовірності запису № 4 про звільнення позивача 16.05.1977.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління Пенсійного Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж є трудова книжка. Лише при наявності неправильності чи неточності записів у трудовій книжці, для підтвердження стажу приймаються до уваги інші документи, які визначені вищевказаним Порядком № 637, зокрема: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; довідки; виписки із наказів; особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення; характеристики; письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.05.2018 у справі № 559/484/17 та від 07.11.2019 у справі № 686/19477/16.

Таким чином відповідач не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів в архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо. У спірному випадку орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача трудового стажу за оскаржуваний період роботи ОСОБА_1 з 17.03.1977 по 16.05.1977. Проте відповідач не вчинив жодних дій. Доказів протилежного суду не подав.

Отже, суд вважає, що в спірній ситуації, за наявності в трудовій книжці чітких та однозначних записів про період роботи з 17.03.1977 по 16.05.1977, скріплених підписом та печаткою відповідальної посадової особи роботодавця, за вказаного вище формального порушення роботодавцем вимог щодо заповнення трудової книжки позивача, позбавлення позивача права на зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу буде неспівмірним з тим порушенням вимог Інструкції, вчиненим роботодавцем, та перекладатиме саме на позивача надмірний тягар за такі дії, оскільки їх наслідком є невизнання пенсійним органом права ОСОБА_1 на пенсію за віком.

Щодо періоду роботи ОСОБА_1 в Незалежній церкві Християн Віри Євангельської "Слово Життя" з 03.01.1991 по 14.09.1999, то суд вказує на таке.

Абзацом 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», прийнтого 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закону № 1058) передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Приписами пункту 1 абзацу 2 статті 14 Закону № 1058 передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, зокрема: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону; філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств та організацій (у тому числі міжнародних), створених відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами, - для осіб, зазначених у пункті 4 статті 11 цього Закону.

Відповідно до частини 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В свою чергу, відповідно до пункту а) абзацу 1 статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Частиною 1 статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Норма пункту а) частини 3 цієї ж статті Закону № 1788-XII говорити про те, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

Трудові права громадян, які працюють у релігійних організаціях та створених ними підприємствах і закладах визначені статтею 26 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації». Так, на громадян, які працюють у релігійних організаціях та створених ними підприємствах, добродійних закладах на умовах трудового договору, поширюється дія законодавства про працю, загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оподаткування.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» громадяни, які працюють у релігійних організаціях, створених ними підприємствах, закладах на умовах трудового договору, а також священнослужителі, церковнослужителі та особи, які працюють у релігійних організаціях на виборних посадах, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на умовах і в порядку, встановлених законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Релігійні організації, їх підприємства та заклади, а у випадках, передбачених законом, також і працівники цих організацій, підприємств, закладів сплачують страхові внески до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування України, а також збір на обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, установлених законодавством.

Усім громадянам, які працюють у релігійних організаціях, їх підприємствах і закладах, державна пенсія призначається і виплачується на загальних підставах відповідно до законодавства.

Статтею 66 Закону № 1788 передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-IV (далі - Закон № 2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з статтею 26 Закону № 2464 посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Отже, відсутність відомостей про сплату внесків до Пенсійного фонду України в Незалежній церкві Християн Віри Євангельської "Слово Життя" не може бути підставою для незарахування до загального стажу ОСОБА_1 такого періоду роботи.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а.

Також є цікавим те, що згідно відомостей персоніфікованого обліку форми ОК-5, з вересня 1999 року Незалежна церква Християн Віри Євангельської "Слово Життя" сплачувала страхові внески за ОСОБА_1 і цей період врахований пенсійним органом до страхового стажу позивача, що похідно може свідчити про добросовісність вказаного роботодавця та відсутність в Держави належної інформації про сплату страхових внесків за попередній період до впровадження персоніфікованого обліку.

Більше того, суд звертає увагу на те, що що висновок пенсійного органу грунтується на нормах закону № 1058, який лише з 01.01.2004 встановив правило про те, що право на пенсію мають особи за наявності в них лише страхового стажу за який сплачено страхові внески. Однак вказаний закон не був чинним в період роботи позивача з 03.01.1991 по 14.09.1999. Також слід звернути увагу на те, що до набрання чинності Законом № 1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Тобто в даному випадку згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком (в даному випадку період 01.01.1992 по 14.09.1999 підпадає під дію вказаного Закону) зараховується не страховий, а весь трудовий стаж працівника на підставі трудового договору, записи про який внесено до трудової книжки. Такий запис про трудовий стаж наявний в трудовій книжці позивача, що й не заперечується відповідачем. Окрім цього пенсійний орган не врахував, що до 01.01.1992 - дати набрання чинності Закону № 1788-ХІІ, діяли правові норми СРСР щодо врахування трудового стажу для отримання права на пенсію за віком, які теж враховували весь трудовий стаж, зафіксований в трудовій книжці.

З огляду на встановлені судом обставини щодо подання позивачем відповідачу разом зі заявою від 04.01.2021 всіх необхідних документів, при наявності всіх встановлених частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV умов для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, суд дійшов висновку про те, що позивач не може бути позбавлений гарантованого Державою пенсійного забезпечення.

Суд пам`ятає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 81 від 12.01.2021 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 17.03.1977 по 16.05.1977 в Октябрському продторгу м.Ростова-на-Дону РРФСР та з 03.01.1991 по 14.09.1999 в Незалежній церкві Християн Віри Євангельської "Слово Життя" міста Ровеньки Луганської області та повторно розглянути заяву від 04.01.2021 про призначення пенсії із врахуванням встановлених обставин та викладених судом правових висновків у цій справі.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В підтвердження понесення судових витрат у справі позивачем подано квитанцію № 30696942 від 03.02.2021 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908,00 грн. (а.с. 1).

З огляду на задоволення позову, позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 908,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання цієї позовної заяви до суду.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 81 від 12.01.2021 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) періоди роботи з 17.03.1977 по 16.05.1977 в Октябрському продторгу м. Ростова-на-Дону РРФСР та з 03.01.1991 по 14.09.1999 в Незалежній церкві Християн Віри Євангельської "Слово Життя" та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2021 про призначення пенсії із врахуванням встановлених обставин та викладених судом правових висновків у цій справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (ідентифікаційний код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ідентифікаційний код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.