Справа № 480/8241/20
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2021 року Справа №480/8241/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гелета С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги мотивує тим, що позивач в період з 01.01.2019 по 16.10.2020 володів на праві власності нежитловими будівлями, з 17.10.2020 право власності перейшло до іншої особи. В період перебування майна у власності позивача, місцевою радою не було визначеною ставку податку на нерухоме майно, а тому розрахунок податкового органу здійснено неправомірно. Належні будівлі відносяться до будівель сільськогосподарського призначення, земельна ділянка, на якій розташовувалися об`єкти нерухомості також віднесена до земель сільськогосподарського призначення.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позовні вимоги необґрунтованими, зазначає, що позивач повинен сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на об`єкти нежитлової нерухомості, які позивачу належали на праві власності та не використовувалися в господарській діяльності. Рішенням Шалигинської селищної ради на 2019 рік встановлені відповідні ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів як житлової, так і нежитлової нерухомості, а тому позивач зобов`язаний сплатити відповідний податок. Будь-яка інша інформація щодо проведення позивачем сільськогосподарської діяльності, по вирощуванню сільськогосподарської продукції та пов`язаної з сільськогосподарським товаровиробництвом відсутня. Таким чином, ГУ ДПС у Сумській області вважає нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на об`єкти нежитлової нерухомості за 2019 рік здійснено згідно з вимогами Податкового кодексу України, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач у відповіді на відзив посилання податкового органу на допущені ним порушення вважає необґрунтованими та неправомірними.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що податковим органом 01.10.2020 було прийнято податкові повідомлення-рішення (а.с. 6-9), зокрема
Як зазначено у відзиві на адміністративний позов, підставою для такого нарахування стало те, що майно, яке належить на праві власності позивачу, не використовувалося в господарській діяльності у 2019 р. При цьому податковим органом було винесено на спірне майно податкові повідомлення-рішення від 17.04.2020, але у зв`язку із невірним обрахуванням періоду сплати позивачем податку (було включено період після переоформлення нерухомого майна з позивача на іншу особу) самостійно було скасовано податковим органом, та прийнято нові, які є предметом розгляду в даній справі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
ГУ ДПС у Сумській області на підставі підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК та відповідно до цих відомостей визначило позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1).
Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.
Так, підпунктом ж підпункту 266.2.2 у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, чинній станом на 2019рік, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Об`єкти нерухомості, які належить позивачу на праві приватної власності і щодо яких контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Так, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд. ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000р. №507, клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси.
Суд зазначає, що відповідач не оспорює призначення належних позивачу об`єктів нерухомості для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності.
Спірним між сторонами є питання щодо тлумачення норми підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, а саме: чи встановлює ця норма обов`язок сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати такі будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, чи достатньо того, що вони відповідають критерію здатності такого об`єкта слугувати цілям сільськогосподарського товарного виробництва.
Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт г пункту 30.9 статті 30 ПК).
Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 ПК підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Пільга, встановлена підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова призначення як мета використання чого-небуть, відповідати меті, можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.
На користь висновку, що норма підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Як і Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Суд наголошує, що у справі відсутні докази, що ОСОБА_1 в 2019 році використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської діяльності.
Посилання на те, що позивач не використовував нерухоме майно у господарській діяльності, суд зазначає, що така обставина взагалі не впливає на той факт, що Податковим кодексом України встановлено таку пільгу для об`єктів нерухомості, які є спорудами сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), та віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271). Спірне майно відноситься до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства - зерносклад та пташники.
Відповідно до п.п. 1271.1 -1271.9 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, також включають будівлі для тваринництва, для птахівництва, для зберігання зерна, Будівлі силосні та сінажні, будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, Будівлі тепличного господарства, Будівлі рибного господарства, Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва, Будівлі сільськогосподарського призначення інші.
Крім того, суд зазначає, що вид діяльності позивача, як фізичної особи-підприємця з 17.02.2009 року зазначено 69.10 Діяльність у сфері права (основний); 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування, про що зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Докази того, що позивач, як власник майна здавав в оренду майно, надавав його і лізинг чи позичку, матеріалами справи не підтверджується, відповідачем не доведено протилежного. Виходячи з вищевикладеного, помилковими є доводи відповідача, що позивач не має права на пільгу, встановлену зазначеною нормою, оскільки не використовував об`єкти нерухомості за цільовим призначенням.
Крім того, позивачем надано до суду витяг із ДЗК, відповідно до якого, земельна ділянка, на якій розташоване майно, яке в спірний період перебувало у позивача , а на даний час знаходиться у ТОВ «Слобідський шлях», має сільськогосподарське призначення. Відповідно до виданої головою Комісії із розпаювання майна реорганізованого КСП «Україна» довідки віл 02.02.2020 спірне майно, на яке було нараховано податок позивачу, до 2012 перебувало у складі пайового фонду реорганізованого КСП «Україна» та належали на праві спільної часткової власності членам (пайщикам) реорганізованого КСП «Україна».
Крім того, позивачем надано інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої у власності позивача перебувають земельні ділянки на праві власності, цільове призначення яких є для ведення особистого селянського господарства. Крім того, виконавчим комітетом Кучерівської сільської ради видана довідка № 02-42/425 від 17.11.2020, якою підтверджено, що позивач у 2019 році здійснював виробництво сільськогосподарської продукції у формі домогосподарського виробництва, а також особистого селянського господарства із використанням належних йому земельних ділянок на території Кучерівської сільської ради. Позивачем також надана довідка Шалигинської сільської ради від 23.12.2020 №02-15/418 відповідно до якої підтверджено, що позивач в період з січня по жовтень 2019 року використовував в сільськогосподарській діяльності спірне майно. Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не подавав звіти щодо господарської діяльності, суд зазначає, що в даному випадку, матеріалами справи не підтверджується, що податковим органом взагалі проводилася перевірка позивача як суб`єкта господарювання, спірні податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем до фізичної особи, без будь-якої перевірки діяльності ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця.
Враховуючи встановлені обставини справи, судом встановлено, що спірні нежитлові будівлі фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника. Відтак, нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги судом визнаються правомірними та обґрунтованими.
Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що судом задоволені позовні вимоги, необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області 840,80 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 11.03.2021

Суддя С.М. Гелета