Справа № 500/4450/20
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4450/20

09 березня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Є.

позивача: ОСОБА_1 ;

представника позивача: Алексенка С.Л.;

представника відповідача: Качур Р.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Саранчуківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про зобов`язання вчинити дії та виплату вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) із адміністративним позовом до Саранчуківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (надалі-відповідач) із позовом, у якому, із врахуванням зміни позовних вимог, просить суд визнати формулювання причини її звільнення на підставі пп.4 п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» - неправильним, змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі її шестимісячного середнього заробітку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 в період з 14.112017 року по 27.11.2020 року працювала на посаді виконуючого обов`язків старости сіла Котів та Молохів Саранчуківської сільської ради, мала статус посадової особи органу місцевого самоврядування, а її звільнення відбулося шляхом припинення повноважень відповідно до рішення Саранчуківської сільської ради. Позивач була звільнена 27.11.2020 року на підставі на підставі пп.4 п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад». Враховуючи те, що припинення трудових відносин відбулося з ініціативи відповідача, дані правовідносини регулюються статтями 40 та 41 КЗпП України. Стаття 41 КЗпП України визначає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб. У свою чергу, стаття 41 КЗпП України не містить жодних застережень стосовно можливості розповсюдження вимог цієї статті на посадових осіб місцевого самоврядування. Таким чином, позивач вважає, що правильним записом у трудовій книжці мав би бути запис про звільнення її з роботи у зв`язку із припиненням повноважень в.о. старости у відповідності до п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України. В свою чергу, звільнення позивачки відбулося з порушеннями вимог Кодексу законів про працю України, оскільки вона не змога отримати вихідну допомогу, а тому вказане у трудовій книжці формулювання причин звільнення є неправильним та підлягає зміні.

Ухвалою від 04 січня 2020 року відкрито провадження у справі.

Відповідачем подано до суду відзив, у якому Саранчуківська сільська рада проти задоволення позовних вимог заперечила та надала пояснення, що 27 листопада 2020 року відбулася перша сесія новообраної Саранчуківської сільської ради після чергових виборів 25 жовтня 2020 року та було прийнято рішення про № 1 та № 2 про початок повноважень депутатів сільської ради та сільського голови. А тому позивачці було припинено повноваження виконуючого обов`язки старости відповідно до пп.4 п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад». Сільська рада також звернулася за роз`ясненням щодо підстав звільнення позивачки до Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у Чернівецькій, Івано-Франківській та Тернопільській областях та отримала листа від 11 січня 2021 року № 1/ТО1006-21, відповідно до якого повноваження старост сіл, які увійшли до об`єднаних територіальних громад припиняються на підставі пп.4 п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» в день набуття повноважень новообраними сільськими радами обраних на перших місцевих виборах у 2020 року. Відповідач зазначає, що ст. 41 КЗпП передбачає додаткові підстави для припинення трудового договору з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу окремим категоріям працівників за певних умов. Разом з тим, повноваження позивачки були припиненні на підставі спеціального закону, у зв`язку із набуттям повноважень нової ради, а не з підстав звільнення працівника відповідно до положень КЗпП України. Крім того, посилання позивача на постанову Верховного Суду від 06 серпня 2020 року є безпідставними, оскільки ця постанова не стосується спірних правовідносин.

Ухвалами від 04 лютого 2020 року та 17 лютого 2020 року розгляд справи було відкладено.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила, просила суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставинами, на яких ґрунтуються позов та відзив на позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 12 листопада 2010 перебувала на посаді секретаря Котівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області.

Рішенням Саранчуківської сільської ради Бережанського району Тернопільської області від 14 листопада 2017 року №9-1, у зв`язку із добровільним об`єднанням територіальних громад, розпочато реорганізацію Котівської сільської ради шляхом приєднання до Саранчуківської сільської ради.

Рішенням Саранчуківської сільської ради Бережанського району Тернопільської області від 14 листопада 2017 року №6 утворено, серед інших, Котівський старостинський округ (с. Котів та с. Молохів), визначено та затверджено виконуючого обов`язки старости ОСОБА_1 .

Рішеннями Саранчуківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 листопада 2020 року №1 та №2 прийнято до відома початок повноважень новообраної Саранчуківської сільської ради восьмого скликання та сільського голови.

27 листопада 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади відповідно до пп.4 п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад».

Позивач не погодившись із формулюванням підстав звільнення вказаних у її трудовій книжці звернулася до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи при вирішенні справи по суті суд виходив з такого.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадами в органах місцевого самоврядування є, зокрема, виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України Про місцеве самоврядування в Україні цим та іншими законами України.

Частинами 1 та 2 ст. 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що староста затверджується сільською, селищною, міською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Староста є членом виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради за посадою і працює в ньому на постійній основі.

Таким чином, враховуючи положення статті 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», староста є членом виконавчого комітету відповідної ради а його посада відноситься до виборних посад.

Відповідно до частини 2 статті 8-3 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» від 5 лютого 2015 року №157-VIII з дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, у порядку, визначеному цим Законом, здійснюється реорганізація відповідних юридичних осіб - сільської, селищної ради, її виконавчого комітету шляхом їх приєднання до відповідних юридичних осіб - сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету об`єднаної територіальної громади.

Згідно із пп.4 п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, старост сіл, селищ територіальних громад, які увійшли до складу територіальних громад, території яких затверджено Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, припиняються в день набуття повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних на перших місцевих виборах у 2020 році відповідно до підпункту 2 цього пункту.

Таким чином, цією нормою Закону визначено день припинення повноваження старости лише у 2020 році, а саме день набуття повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних у зв`язку із першими місцевими виборами депутатів сільських, селищних, міських рад і відповідних сільських, селищних, міських голів територіальних громад, території яких затверджені Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону.

Отже, у спірних правовідносинах повноваження позивача припинилися 27 листопада 2020 року, відповідно до рішення Саранчуківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 листопада 2020 року №1.

Щодо підстав припинення трудових відносин ОСОБА_1 , суд зазначає, що посада, на якій перебувала позивач, передбачає обмеження щодо сумісництва, а також перебування на ній обмежено строком, не лише тим, на який обирається посадова особа та/або орган місцевого самоврядування, але й настанням інших обставин, з якими закон пов`язує припинення повноважень органу місцевого самоврядування та/або посадової особи місцевого самоврядування.

Відтак, проходження служби в органах місцевого самоврядування має свої особливості, а засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є предметом спеціального законодавчого регулювання

Отже, до правовідносин, пов`язаних з проходженням служби в органах місцевого самоврядування можуть застосовуватися загальні положення трудового законодавства у частині, що не суперечить спеціальним нормам та/або в тій частині, де ці правовідносини спеціальним законодавством не врегульовано.

Так, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб.

У відповідності до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Отже, припинення повноважень посадової особи місцевого самоврядування є підставою для виплати такій особі вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України, відтак з урахування відсутності у відповідача правових підстав щодо невиплати позивачу вихідної допомоги, суд приходить до висновку, що така бездіяльність відповідача є протиправною.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі №186/294/16-а.

У цій постанові Верховний Суд, зокрема, вказав, що стаття 41 ЗКпП України не містить жодних застережень стосовно можливості розповсюдження вимог цієї статті на посадових осіб місцевого самоврядування.

Зазначений висновок Верховного Суду підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин в силу ч. 5 ст. 242 КАС України, а тому посилання відповідача на лист Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у Чернівецькій, Івано-Франківській та Тернопільській областях від 11 січня 2021 року № 1/ТО1006-21 є помилковим.

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що під час внесення запису про звільнення ОСОБА_1 з 27 листопада 2020 року відповідач повинен був зазначити у трудовій книжці підставу її звільнення саме п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати Саранчуківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області змінити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 стосовно її звільнення, а саме: внести запис про звільнення ОСОБА_1 з 27 листопада 2020 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Зобов`язати Саранчуківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі її шестимісячного середнього заробітку.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Саранчуківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 березня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Саранчуківська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Личакова, 18, с. Саранчуки, Тернопільський район, Тернопільська область,47533 ).

Головуючий суддя Баранюк А.З.