Справа № 380/6558/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/6558/20 пров. № А/857/810/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року (суддя Брильовський Р.М., ухвалене в м. Львові о 13:18, повний текст складено 19.11.2020) у справі № 380/6558/20 за адміністративним позовом Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців України про визнання протиправними і скасування рішення та наказу,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства юстиції України (даліВідповідач-1), Дисциплінарної комісії приватних виконавців України (даліВідповідач-2), про визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців України від 12.06.2020, оформлене протоколом № 33; визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 25.06.2020 № 2197/5.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців України від 12.06.2020, оформлене протоколом № 33. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 25.06.2020 № 2197/5.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду Міністерство юстиції України оскаржило його подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Вважає, що оскаржуване рішення винесене без належного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить його скасувати і прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Як на доводи апеляційної скарги, апелянт посилається, зокрема, на те, що Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 при вчиненні виконавчих дій щодо передачі на реалізацію належної боржнику 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 118,7 кв. м, перевірку інформації щодо зареєстрованих у зазначеному будинку осіб не провів. Однак, у вказаному будинку була зареєстрована неповнолітня дитина. Відтак, при здійсненні виконавчого провадження, приватним виконавцем порушено низку норм чинного законодавства щодо передачі на реалізацію майна боржника без перевірки інформації щодо зареєстрованих у будинку осіб.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, просить оскаржуване судове рішення залишити без змін

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича перебувало зведене виконавче провадження № 56675407, до складу якого входили наступні виконавчі провадження:

- 56675262 з примусового виконання виконавчого листа № 456/881/17, що виданий 05.06.2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у сумі 150 000,00грн;

- 56674150 з примусового виконання виконавчого листа № 456/881/17, що виданий 05.06.2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 150 000,00грн;

- 61035288 з примусового виконання виконавчого листа № 456/881/17, що виданий 16.01.2020 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 відшкодування майнової шкоди у сумі 85 642,70грн.

26.06.2018 року та 21.01.2020 року на адресу Позивача надійшли заяви стягувачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про примусове виконання вищевказаного рішення.

Також, 26.06.2018 року та 21.01.2020 року позивачем на виконання вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі «Закон №1404-VІІІ») прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження, щодо виконання вказаних вище виконавчих листів.

Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено в ході виконання рішення, в боржника відсутні кошти, на які можна звернути стягнення, а тому позивачем звернено стягнення на належне боржнику нерухоме майно, а саме:

- 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 12, загальною площею 59,5кв.м., житловою площею 42,7кв.м., що складається з двох житлових кімнат та кухні;

- 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 199,7кв.м., житловою площею 118,7кв.м., ворота 1, огорожа 2, реєстраційний номер майна 2923024.

На виконання вимог ч. 5 ст. 56 Закону №1404-VІІІ, 17.09.2018 року позивачем прийнято постанову про опис та арешт майна боржника, якою описане вищевказане майно, в тому числі 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 199,7кв.м., житловою площею 118,7кв.м., ворота 1, огорожа 2, реєстраційний номер майна 2923024.

Згодом таке майно оцінене у встановленому законом порядку та передане на реалізацію в ДП «СЕТАМ».

Апеляційним судом встановлено, що позаплановою невиїзною перевіркою Міністерства юстиції України було проведено перевірку зведеного виконавчого провадження № 56675407 та складено Довідку про перевірку від 27.04.2020 року у котрій, зазначено що приватним виконавцем неправомірно звернуто стягнення на майно боржника - 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , право користування яким мають неповнолітні особи (діти) без дозволу органу опіки і піклування щодо реалізації такого майна.

Позивачем було передано на реалізацію майно боржника (частки будинку) за наявності відомостей про зареєстрованих дітей без звернення до органів опіки і піклування, чим порушено вимоги ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», п. 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, абз. 7 п. 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431 (далі - Порядок реалізації майна).

Крім цього в матеріалах справи також наявний висновок Дисциплінарного уповноваженого № 13/2020 від 24.06.2020 згідно з яким дії приватного виконавця ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні № 56675407 не були спрямовані на порушення законодавства про виконавче провадження, існує законодавча невизначеність щодо порядку передачі на реалізацію частки майна боржника, нечіткість, прогалина закону не може бути підставою для дисциплінарної відповідності приватного виконавця, відсутні негативні наслідки для прав боржника та стягувача, оскільки спірне майно у зведеному виконавчому провадженні № 56675407 (1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 118,7 кв.м), реалізоване не було, відповідно у діях приватного виконавця ОСОБА_1 під час здійснення виконавчого провадження № 56675407 відсутня вся необхідна сукупність передумов для застосування дисциплінарного стягнення, передбачених ч. 5 ст. 40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та ознак дисциплінарного проступку, передбачених частиною 2 статті 38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Рішенням від 12.06.2020 року у формі Протоколу № 33 Дисциплінарної комісії приватних виконавців було притягнуто Позивача до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді попередження.

В подальшому Міністерством юстиції України було видано Наказ № 2197/5 від 25.06.2020 року, яким введено в дію зазначене вище Рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців України від 12.06.2020 року.

Щодо обставин справи, стосовно підстав застосування дисциплінарного стягнення, апеляційний суд зазначає наступне.

Порядок здійснення Міністерством юстиції України контролю за діяльністю приватного виконавця визначено статтею 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі-Закон № 1403-VIII), частиною першою якої встановлено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Мін`юстом шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Частиною 3 статті 34 зазначеного Закону № 1403-VIII врегульовано, що позапланові перевірки проводяться, зокрема, на підставі письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.

Так, за результатами проведеної Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 щодо здійснення зведеного виконавчого провадженння № 56675407, яка проводилась на підставі скарги ОСОБА_2 , складено довідку від 27.04.2020, згідно з якою при здійсненні вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем порушено вимоги частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція) та абзацу сьомого пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431 (далі - Порядок).

Згідно частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 28 розділу VIII Інструкції у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону, а якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Згідно абзацу 7 пункту 3 розділу II Порядку у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що згідно частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, визначено необхідність попереднього дозволу органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Частиною 1 статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного суду від 10.10.2019 у справі № 751/15667/15-ц.

Як вже зазначалось апеляційним судом, на виконанні у приватного виконавця Маковецького З.В. перебувало зведене виконавче провадження № 56675407 до складу якого входили виконавчі провадження:

№56675262 з примусового виконання виконавчого листа Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.06.2018 № 456/881/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 150 000,00 грн.;

№56674150 з примусового виконання виконавчого листа Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.06.2018 № 456/881/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн.;

№61035288 з примусового виконання виконавчого листа Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2020 № 456/881/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 майнової шкоди у сумі 85 642,70 грн.

Дані виконавчі провадження відкриті постановами приватного виконавця відповідно від 26.06.2018 та від 21.01.2020р.

Так, постановою від 17.09.2018 описано та арештовано майно боржника:

1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 59,5 кв.м;

1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 199,7 кв.м.

Як встановлено перевіркою у зведеному виконавчому провадженні, при передачі на реалізацію належної боржнику 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 118,7 кв. м, перевірку інформації щодо зареєстрованих у зазначеному будинку осіб приватний виконавець не проводив.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що у вказаному будинку була зареєстрована неповнолітня дитина.

Відтак, при здійсненні зведеного виконавчого провадження № 56675407, приватним виконавцем порушено вказані вище норми чинного законодавства щодо передачі на реалізацію майна боржника без перевірки інформації щодо зареєстрованих у будинку осіб, а тому при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не надано належну правову оцінку щодо не дотримання приватним виконавцем норм чинного законодавства при здійсненні виконавчого провадження.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок щодо наявності законодавчої невизначеності, щодо порядку передачі на реалізацію майна боржника без дозволу органу опіки та піклування, а також відповідне право виконавця не звертатися до уповноваженого органу за вказаним дозволом.

Щодо правомірності дій Комісії під час розгляду подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, апеляційний суд зазначає наступне.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, досліджуючи витяг з протоколу, зазначив що відповідачами при винесенні рішення не надано доказів врахування обставин вчинення позивачем проступку, ступінь його вини, тяжкість вчиненого порушення, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

При розгляді подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, на думку суду першої інстанції, вказані елементи Комісією належним чином досліджені та встановлені не були. Зазначене нівелює правомірність накладення на позивача стягнення як об`єктивного та правомірного, а також порушує критерії правомірності рішення суб єкта владних повноважень.

Проте, з даним твердженням окружного суду погодитись неможливо з огляду на наступне, а саме.

Статтею 37 Закону № 1403-VIII встановлено, що приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно- правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.

Дисциплінарна комісія приватних виконавців утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків (частина 1 статті 39 Закону№ 1403-VIII).

До складу Дисциплінарної комісії входять дев`ять членів, чотири із яких призначаються Мін`юстом, у тому числі Міністр або заступник Міністра, чотири з`їздом приватних виконавців України та один Радою суддів України.

12.06.2020 на засіданні Комісії були присутні 7 з 9 членів Комісії, що підтверджується витягом з протоколу Дисциплінарної комісії №33.

П`ять членів проголосували за притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження.

Згідно вимог статей 39, 40 Закону № 1403-VІІІ, пункту 4 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затверджену наказом МЮУ від 27.11.2017 №3791/5 (далі - Положення) комісія має право розглядати подання Мін`юсту та приймати рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Щодо вибору Комісією одного з видів стягнення, то судова колегія апеляційного суду вважає, що законодавець, в даному випадку, надає Комісії дискреційні повноваження, тобто певний ступінь свободи при прийнятті рішення.

Комісією при застосуванні стягнення до позивача враховано обставини вчинення позивачем проступку, ступінь його вини, та тяжкість вчиненого порушення, шляхом відібрання усних пояснень від позивача.

Вказане підтверджується витягом з протоколу № 33 від 12.06.2020.

У витязі з протоколу також зафіксовано факт не застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року, зазначене було враховано Комісією при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відтак, всупереч висновків суду першої інстанції, Комісією у відповідності до вимог чинного законодавства України рішення оформлено належним чином.

Однак, суд першої інстанції в оскарженому рішенні прийшов до хибного висновку про те, що Міністерство юстиції України та Дисциплінарна комісія позбавлені права на оцінку діяльності приватного виконавця, так як це повинен робити суд в порядку судового контролю за виконанням судового рішення.

Пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Уряду від 02.07.2014 № 228 (далі - Положення №228), встановлено, що Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Разом з тим, одним із завдань Мін`юсту є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень.

Дана норма знайшла своє відображення і у Законі №1403-VІІІ, що визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтею 17 Закону № 1403-VIII встановлено, що Міністерство юстиції України формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень, забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення та ін.

Відповідно до статті 34 зазначеного Закону, Міністерство юстиції України здійснює контроль за діяльністю приватного виконавця шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Відповідно до статті 37 Закону № 1403-VIII приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно- правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 8 статті 39 Закону №1403-VIII, пункту 13 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців рішення Дисциплінарної комісії приймаються на її засіданні, за умови присутності не менше п`яти членів Комісії.

Згідно з частиною 9 статті 39 Закону № 1403-VIII рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії.

Відповідно до частини 6 статті 39 Закону № 1403-/ПІІ, пункту 4 Положення встановлено, що Дисциплінарна комісія відповідно до покладених на неї завдань:

- розглядає подання Мін`юсту, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності;

у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Мін`юсту чи Раді приватних виконавців України;

приймає рішення на підставі подання Мін`юсту чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1403-VIII дисциплінарна комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно із частиною 4 статті 40 Закону № 1403-VIII дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, приймає одне з таких рішень:

задовольнити подання та застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення;

відхилити подання та направити матеріали для повторної перевірки діяльності приватного виконавця;

відхилити подання та відмовити в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Відтак, Дисциплінарна комісія може відхилити подання, якщо встановить, що воно необґрунтоване та не має підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності Позивача.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що Комісією, відповідно до встановлених законодавством повноважень було розглянуто подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Рішення Дисциплінарної комісії за результатами розгляду вказаного подання було оформлено протоколом, та підписано усіма присутніми на засіданні членами Комісії.

Згідно статті 38 Закону № 1403-УІІІ підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, яким вважається, зокрема, невиконання або неналежне виконання приватним виконавцем своїх обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд не може втручатись у внутрішню компетенцію відповідної комісії.

Аналогічні правові висновки відображені в постанові Верховного Суду від 18.02.2019 справа № 805/1482/17-а.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про перевищення Мін`юстом та Комісією своїх повноважень, оскільки нормами Закону № 1403-VIII встановлено, що Міністерство юстиції України формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень, здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців, вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарна комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає подання Мін`юсту та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, а отже суб`єкт владних повноважень наділений компетенцією перевіряти дотримання приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в разі необхідності застосовувати відповідні заходи впливу.

Суд першої інстанції не врахував вищевказаних обставин та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Разом з тим, враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича.

Згідно з ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 380/6558/20 скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 11.03.2021