Справа № 420/7717/20
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7717/20

Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м.Одеса

Повний текст судового рішення складений 03.12.2020р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

13.08.2020р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1174371,76грн., з відрахуванням з нього податків і обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2017р., залишеною в силі постановою Верховного Суду від 11.06.2020р. у справі №815/1745/15, його поновлено на посаді начальника Головного управління ДФС в Одеській області з 05.03.2015р., що є підставою для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.03.2015р. по 23.07.2020р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2020р. позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 973584,64грн.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2017р. у справі №815/1745/15, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 11.06.2020р., скасовано висновки перевірки стосовно начальника Головного управління ДФС в Одеській області ОСОБА_1 , за результатами якої складена довідка про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій та/або трудовій книжці; скасовано наказ в.о. голови Державної фіскальної служби України від 05.03.2015р. №802-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління ДФС в Одеській області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління ДФС в Одеській області з 05.03.2015р. /т.1 а.с.17-33, 45-56/

Наказом Державної фіскальної служби України від 24.07.2020р. №1028-0, на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2017р., скасовано наказ ДФС України від 05.03.2015р. №802-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління ДФС в Одеській області з 05.03.2015р. /т.1 а.с.57/

З метою стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Стаття 235 КЗпП України врегульовує питання щодо стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу як компенсацію втраченої таким працівником плати у зв`язку з незаконним звільненням з посади.

Таким чином, ОСОБА_1 , як працівник, незаконне звільнення якого констатовано рішенням Верховного Суду від 11.06.2020р. у справі у справі №815/1745/15, має цілком обґрунтовані сподівання на забезпечення його прав у встановленому законом порядку, у тому числі на одержання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, не виконано свої безпосередні функції в частині нарахування позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення (06.03.2015р.) до фактичного поновлення на посаді (24.07.2020р.), а тому колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (надалі - Порядок №100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 1 п.8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Згідно з абз.7 п.2 Порядку №100 у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до абз.8 п.2 Порядку №100 у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Згідно з абз.1 п.10 Порядку №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Абзацом 2 п.10 Порядку №100 передбачено, що, виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у п.п.6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, що минули, починаючи з дня незаконного звільнення до дня прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Водночас, середньоденна заробітна плата (для цілей визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) є часткою розміру заробітної плати за останні два місяці перед звільненням (розрахунковий період) і кількості робочих днів у такому періоді.

Аналіз абз.абз.7, 8 п.2 у взаємозв`язку з абз.абз.1, 2 п.10 Порядку №100 дає підстави для висновку, що у випадку зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадового окладу, обчислення середньої заробітної плати здійснюється виходячи із виплат, передбачених згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Тому після змін структури заробітної плати і одночасного підвищення посадового окладу розмір виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, для цілей визначення середньоденної заробітної плати не застосовуються. Натомість застосовується розмір виплат, установлений працівникові після відповідних змін.

Разом з тим, підвищення посадових окладів, що не поєднане зі зміною структури заробітної плати, є підставою для коригування середнього заробітку за час вимушеного прогулу на коефіцієнт підвищення посадових окладів, який визначається шляхом ділення посадового окладу після підвищення на розмір посадового окладу до такого підвищення.

Дана правова позиція викладена у відповідності до постанови Верховного Суду від 29.09.2020р. у справі №826/1659/17.

Згідно довідки Головного управління ДФС в Одеській області №265/С/15-32-05-02-09 від 03.08.2020р. середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці (січень, лютий 2015р.) становить 12556,41грн. Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить 330,43грн. (12556,41/38). /т.1 а.с.61/

При цьому, відповідно до п.3 ч.1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов`язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищується на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 р. №510 «Про оплату праці керівних працівників державних органів».

Враховуючи викладене, посадовий оклад позивача з грудня 2015р. підвищено на 25% та становив 3841грн., а тому при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з грудня 2015р. коефіцієнт підвищення становитиме 1,249918646.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016р. №292 «Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», встановлено схему посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів.

Отже, з травня 2016р. посадовий оклад позивача становив 6892грн., а тому при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з травня 2016р. коефіцієнт підвищення становитиме 2,242759518.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017р. №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2017 році.

Таким чином, розмір посадового окладу за посадою позивача з січня 2017р. склав 7100грн., а тому при розрахунку середньомісячної заробітної плати з вказаного періоду коефіцієнт підвищення становить 2,310445818.

У грудні 2017р. розмір окладу позивача підвищено до 8000грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2017р. №931 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 20.04.2016р. №304 та від 18.01.2017р. №15», а тому при розрахунку середньомісячної заробітної плати з вказаного періоду коефіцієнт підвищення становить 2,603319232.

З січня 2018р. розмір посадового окладу за посадою позивача було підвищено до розміру 10400грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.01.2018р. №24 «Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018», у зв`язку з чим при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з січня 2018р. коефіцієнт підвищення становить 3,384315002.

З січня 2019 р. розмір посадового окладу позивача підвищено до 10990грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів від 06.02.2019р. №102 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2019 році», у зв`язку з чим при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з січня 2018р. коефіцієнт підвищення становить 3,576309795.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2020р. №16 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017р. №15» встановлено розмір посадового окладу позивача у розмірі 12000грн., у зв`язку з чим при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу коефіцієнт підвищення з січня 2020р. становить 3,904978848.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня наступного після звільнення (06.03.2015р.) до дати поновлення на посаді (24.07.2020р.), тобто до 23.07.2020р., що становить:

з 06.03.2015р. по 31.12.2015р. середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 69967,93грн., а саме з 06.03.2015р. по 30.11.2015р. 183 робочих дня, а тому розмір середньоденної середнього заробітку складає 60468,69грн. (183 дні х 330,43грн).; в грудні 2015р. - 23 робочих дня, а тому розмір середньоденної середнього заробітку складає 9499,24 грн. (330,43 х 23 х 1,249918646);

з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 158780,49грн., а саме з 01.01.2016 р. по 30.04.2016р. 83 робочих дні, а тому розмір середньоденної середнього заробітку складає 34279,87грн. (330,43 х 83 х 1,249918646); з 01.05.2016р. по 31.12.2016р. 168 робочих дня, а тому розмір середнього заробітку складає 124500,62грн. (330,43 х 168 х 2,242759518);

з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 191268,75грн., а саме з 01.01.2017р. по 30.11.2017р. - 228 робочих дні, а тому розмір середнього заробітку складає 174064,45грн. (330,43 х 228 х 2,310445818); у грудні 2017р. 20 робочих днів, а тому розмір середнього заробітку складає 17204,30грн. (330,43 х 20 х 2,603319232);

з 01.01.2018р. по 31.12.2018р. 250 робочих днів, а тому розмір середнього заробітку складає 279569,80грн. (330,43 х 250 х 3,384315002);

з 01.01.2019р. по 31.12.2019р. 250 робочих днів, а тому розмір середнього заробітку складає 295430,01грн. (330,43 х 250 х 3,576309795);

з 01.01.2020р. по 23.07.2020р. 139 - робочих днів, а тому розмір середнього заробітку складає 179354,78грн. (330,43 х 139 х 3,904978848).

Отже, загальна сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 1174371,76грн., з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v.» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року залишити без мін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.