Справа № 473/806/21
Суддя: Вуїв О. В.
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/806/21
РІШЕННЯ

іменем України

"12" березня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,

представника позивача Мельника М.М.,

відповідача ОСОБА_1 , його представника Вишневського А.А.,

перекладача Хамраєвої Гуллалек,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську адміністративну справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Свої вимоги мотивувало тим, що 16 вересня 2020 року працівниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме, знаходився на території України без наявності документів, що б надавали йому право законного перебування в Україні.

16 вересня 2020 року відповідача згідно ст. 263 КУпАП було затримано в адміністративному порядку на строк до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин порушення міграційного законодавства, та прийнято рішення про його поміщення до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Проведеною Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 прибув на територію України 21 липня 2019 році з приватною метою. Дозволу на імміграцію в Україну не оформляв, для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів не звертався, будь-яких інших дій щодо легалізації свого становища в Україні не вживав, законних джерел існування, власності, родинних зв`язків в Україні не має.

При цьому, 15 січня 2020 року відносно відповідача було прийняте рішення про його примусове повернення в країну походження не пізніше 28 січня 2020 року.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2020 року (залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року) відповідача примусово видворено з території України, а також затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк, необхідний для ідентифікації та забезпечення примусового видворення, але не більше, як на шість місяців з дати фактичного затримання.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_2 був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Оскільки з боку ОСОБА_1 відсутня співпраця під час процедури його ідентифікації, в той же час Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області на свої звернення до Консульского відділу Посольства Азербайджану в Україні у сприянні ідентифікації та документуванні відповідача не отримало інформації та документів, необхідних для ідентифікації, документування та завершення процедури примусового видворення іноземця, а строк його затримання спливає, а тому позивач просив продовжити строк затримання відповідача на шість місяців, тобто до 16 вересня 2021 року.

11 березня 2021 року від представника відповідача Вишневського А.А. надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю передбачених законом підстав для продовження строку затримання відповідача. Також у відзиві представник відповідача просив врахувати, що ОСОБА_2 має можливість самостійно відновити втрачений паспортний документ та покинути територію України, а тому подальше обмеження його свободи не може бути визнане законним.

В судовому засіданні представник позивача Мельник М.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що не вбачає підстав для продовження строку його затримання. Також пояснив, що бажає самостійно покинути територію України.

Представник відповідача Вишневський А.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що особа відповідача повністю встановлена, останній не відмовлявся від співпраці з органами Державної міграційної служби, яка не здійснювала з належною ретельністю проведення процедури примусового видворення, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши пояснення представника позивача Мельника М.М., відповідача ОСОБА_1 , його представника Вишневського А.А., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2020 року працівниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме, знаходився на території України без наявності документів, що б надавали йому право законного перебування в Україні.

16 вересня 2020 року відповідача згідно ст. 263 КУпАП було затримано в адміністративному порядку на строк до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин порушення міграційного законодавства, та прийнято рішення про його поміщення до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Проведеною Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 прибув на територію України 21 липня 2019 році з приватною метою. Дозволу на імміграцію в Україну не оформляв, для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів не звертався, будь-яких інших дій щодо легалізації свого становища в Україні не вживав, законних джерел існування, власності, родинних зв`язків в Україні не має.

При цьому, 15 січня 2020 року відносно відповідача було прийняте рішення про його примусове повернення в країну походження не пізніше 28 січня 2020 року.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2020 року (залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року) відповідача примусово видворено з території України, а також затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк, необхідний для ідентифікації та забезпечення примусового видворення, але не більше, як на шість місяців з дати фактичного затримання.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_2 був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Строк затримання відповідача спливає 16 березня 2021 року.

Також в судовому засіданні з пояснень учасників справи, зокрема відповідача встановлено, що у ОСОБА_1 відсутній паспорт громадянина Азербайджанської республіки або інші документи, що б могли посвідчити його особу.

З матеріалів справи вбачається, що Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області тричі зверталося до Консульского відділу Посольства Азербайджану в Україні у сприянні ідентифікації та документуванні відповідача (звернення від 16 жовтня 2020 року, від 19 листопада 2020 року, від 11 січня 2021 року (а.с. 16-17)) проте не отримало інформації, необхідної для ідентифікації та проведення процедури видворення ОСОБА_1 .

Аналізуючи доводи учасників справи, суд виходить з наступного.

За приписами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Разом з тим, згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч.ч. 11, 12 ст. 289 КАС України).

Згідно ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналогічні положення визначені також пунктом 6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено розділом VI Інструкції, пунктом 1 якого передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Судом встановлено, що позивачем вжито достатні та адекватні заходи для забезпечення ідентифікації та документування відповідача шляхом надіслання відповідних запитів до Консульского відділу Посольства Азербайджану в Україні.

Однак у встановлений строк відповідні відомості та документи на адресу позивача не надійшли.

Зазначені обставини свідчать про те, що у розпорядженні Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області відсутні належна інформація та документи, необхідні для проведення ідентифікації та видворення громадянина іншої держави.

Разом з тим матеріали справи, зокрема копії письмових заяв ОСОБА_1 від 23 листопада 2020 року, від 25 листопада 2020 року та від 11 січня 2021 року (а.с. 12 (зворот), а.с. 14, а.с. 16) про відмову від заповнення анкети з особистими даними, необхідними для ідентифікації та про відмову від повернення до держави громадянської належності вказують на відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації.

Отже, обґрунтованими є доводи представника позивача про необхідність вжиття додаткових заходів з ідентифікації відповідача, забезпечення його примусового видворення та про наявність підстав для продовження строку затримання ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 289 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення задовольнити повністю.

Продовжити строк затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк, необхідний для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більше, ніж на шість місяців, тобто до 16 вересня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв