Справа № 420/3399/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3399/21
УХВАЛА

10 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Одеська міська рада, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про зупинення дії вимоги (припису),-

ВСТАНОВИВ:

09.03.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради про забезпечення позову шляхом зупинення дії вимоги (припису) №114027 від 02.03.2021 року про демонтаж тимчасової споруди за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 94 у строк до 07.03.2021 року виданого Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради до ухвалення судом рішення по справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представником позивача зазначено, що ФОП ОСОБА_1 є орендарем тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 та 02.03.2021 року нею отримано вимогу (припис) про демонтаж тимчасової споруди №114027, яку видано Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради.

Представником позивача зазначено, що з урахуванням наведеного вище є реальна загроза самостійного знесення відповідачем вказаної тимчасової споруди, що у подальшому може призвести до додаткового судового тягаря для захисти прав, часових та майнових витрат позивачки.

При цьому представником позивача зазначено, що вимога (припис) про демонтаж тимчасової споруди №114027 від 02.03.2021 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим позивач має намір звернутися до суду з відповідним позовом.

Також представником позивача зазначено, що неможливість здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 негативно впливатиме на провадження господарської діяльності останньою, оскільки така діяльність є основним джерелом доходу позивача, а відповідно демонтаж кіоску за адресою: АДРЕСА_1 призведе до зупинення господарської діяльності та додаткових витрат позивача.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Судом встановлено, що подана заява ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відповідає встановленим вимогам КАС України щодо її форми та змісту, та за її подання позивачем сплачено судовий збір.

Вирішуючи питання про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінює наявність обставин, що зумовлюють винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах адміністративного позову та керуючись законом.

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що вимогою (приписом) про демонтаж тимчасової споруди від 02.03.2021 року №114027 Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів зазначено, що тимчасова споруда, яка знаходить за адресою АДРЕСА_1 встановлена з порушенням Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в місті Одесі, затверджених рішенням Одеської міської ради від 09.10.2013 року №3961-VI, та чинного законодавства України, що підтверджується актом обстеження від 01.03.2021 року №114026 у зв`язку з чим позивачу необхідно здійснити демонтаж тимчасової споруди, яка знаходиться за вказаною адресою.

Згідно частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо таке буде прийнято на користь позивача.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Положеннями ч.1 ст. 151 КАС України визначені види забезпечення позову, а саме:

1) зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) заборона відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановлення обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з тим, суд зазначає, що у заяві про забезпечення позову не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача або щодо наявності реальної загрози знищення, пошкодження майна позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі (в тому числі й тих, що свідчать про наміри чи активні дії відповідача щодо здійснення примусового демонтажу елементу вуличної споруди), а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів.

Суд критично ставить до посилань представника позивача у заяві про забезпечення позову стосовно того, що зі сторони відповідача вже здійснювалися заходи, направлені на демонтаж тимчасової споруди, а саме 07.03.2021 року, оскільки доказів, які б свідчили про вчинення демонтажу 07.03.2021 року відповідачем, чи іншими особами згідно до вимоги (припису) від 02.03.2021 року №114027 не надано.

Відповідно до ч.2 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VI тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Таким чином суд, відхиляє доводи заявника, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, оскільки для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Так, розміщення тимчасових споруд не передбачає влаштування фундаменту, тобто при їх примусовому демонтажі може відбуватись лише перенесення останніх в будь-яке інше місце для подальшого зберігання, що не впливає на цінність відповідного майна.

Отже, навіть якщо припустити можливий демонтаж тимчасової споруди позивача, вказане не свідчить про неможливість або ускладнення поновлення у подальшому прав, які позивач вважає порушеними, оскільки мова йде про кіоск, який не є капітальною спорудою та, у разі поновлення прав позивача у судовому порядку, може бути повернутим на попереднє місце розташування.

Крім того, наявність ознак протиправності рішення (у вигляді вимоги (припису)) відповідача, на які посилається позивач у своїй заяві про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

Само лише твердження позивача з приводу ускладнення в майбутньому виконання рішення суду, а також припущення позивача про протиправність вимоги (припису) від 02.03.2021 року №114027 не можуть бути визнані судом достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у спірних правовідносинах, оскільки є суб`єктивним судженням позивача, без зазначення існуючої очевидної небезпеки заподіяння шкоди позивачу.

На підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.150-154, 241-244, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Іванов Е.А.