Справа № 400/2371/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/2371/20
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Скрипченка В.О., Косцова І.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення 08.10.2020р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, 3-ї особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор груп»» про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

19.06.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. та 3-ї особи ТОВ «Фінансова компанія «Фактор груп»», в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61445624 від 04.03.2020 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що спірна постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження була винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки виконавчим округом відповідача є м. Київ, а вона (позивачка) у м.Києві не має ані місця проживання, ані будь-якого майна.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2020 року ВП №61445624.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. 05.11.2020 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

11.11.2020р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою відповідача, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних і достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

24.02.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., на підставі заяви «стягувача», вчинено виконавчий напис №2278 про стягнення з позивачки ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 41239,66 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп»». У цьому виконавчому написі було окремо зазначено як адресу реєстрації позивача ( АДРЕСА_1 ), так і адресу місця проживання ( АДРЕСА_2 ), оскільки ці данні були вказані у заяві «стягувача» від 03.03.2020р.

04.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л., на підставі відповідної заяви «стягувача», було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61445624 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 24.02.2020р. №2278.

Не погоджуючись з такими діями та постановою відповідача, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог та відповідно, з неправомірності дій та спірної постанови відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи, не може погодитись з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необґрунтованими та не заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) безпосередньо визначені Законом України «Про виконавче провадження» №1404.

Як слідує зі змісту положень ст.1 Закону №1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено приписами п.3 ч.1 ст.3 цього ж Закону №1404, підлягають примусовому виконанню, зокрема, рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Як вбачається з ч.1 ст.5 Закону №1404, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

А згідно із ч.1 ст.13 Закону №1404, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Так, у відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.25 Закону №1403, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

У той же час, ч.ч.1,2 ст.24 Закону №1404 прямо і чітко передбачено, що усі виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить «стягувану». Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За змістом ст.19 Закону №1404, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до ст.5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Отже, Законом №1404 та Законом №1403 чітко визначено вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження.

При цьому, згідно з ч.3 ст.25 Закону №1403, право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Відповідно до вимог ч.5 ст.25 Закону №1403, виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За правилами п.3 ч.1 ст.4 Закону №1404, у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Пунктом 10 ч.4 ст.4 Закону №1404 визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом 3-х робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У п.1 розділу ІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень» (затв. наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5) зазначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження, зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

При цьому, згідно з п.4 розділу ІІІ цієї Інструкції №512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених ч.4 ст.4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Відповідно ж до п.5 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За п.10 розділу ІІІ Інструкції №512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Отже, системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах виконавчого округу останнього, в іншому випадку виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу.

У свою чергу, як вже зазначалося вище, місце виконання визначається виключно виходячи з місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Таким чином, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місце знаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. У протилежному випадку виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття його до виконання як такий, що пред`явлений не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Разом з тим, судом 1-ї інстанції, зазначено, що відповідачем не дотримано вимог діючого законодавства при відкритті виконавчого провадження, з чим, в свою чергу, судова колегія не може погодитись з огляду на наступне.

Так, жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов`язку приватного виконавця перевіряти місце проживання/перебування боржника, яке вказано, зокрема, у виконавчому написі нотаріуса, на підставі якого відкривається відповідне виконавче провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що саме зазначене у виконавчому документі та у заяві про відкриття виконавчого провадження місце фактичного проживання боржника і було підставою для вчинення виконавчих дій.

Пунктом 3 розділу III «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості:

- назва і дата видачі виконавчого документа;

- прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача;

- дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача;

- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача;

- номер телефону стягувача;

- спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів);

- реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(-яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку, директором ТОВ «Фінансова компанія «Фактор груп»» 23.03.2020 року подано до відповідача - приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. заяву про примусове виконання рішення та додано, зокрема, виконавчий напис №2278 від 24.02.2020 рок.

Таким чином, оскільки у вказаному виконавчому написі від 24.02.2020 року (який позивачем до цього часу у будь-який спосіб не оскаржено) зазначено адресу проживання боржника ОСОБА_1 АДРЕСА_3 , то судова колегія приходить до висновку, що такі підстави є достатніми для прийняття відповідачем виконавчих документів до виконання, оскільки чинне законодавство не передбачає вчинення приватним виконавцем певних дій по перевірці правильності відомостей, внесених до виконавчого документа (яким виконавчий напис), у тому числі і щодо адреси боржника.

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу й на те, що аналогічна правова позиція з цього спірного питання була викладена і в постанові Верховного Суду від 09.12.2020р. у справі №460/3537/20.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність належних та достатніх підстав для задоволення вимог про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №61445624 від 04.03.2020 року.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне додатково зазначити, що у відповідності до приписів ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, а отже відсутні підстави для стягнення судових витрат з позивача.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, у відповідності до ч.2 ст.9 та п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, діючи в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне скасувати судове рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11.03.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: В.О. Скрипченко

І.П. Косцова