Справа № 320/5871/20
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року № 320/5871/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України, в якому просить:

- визнати протиправними дії Голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України щодо відмови у перерахунку суддівської винагороди судді ОСОБА_1 згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIІІ;

- зобов`язати Голову ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 суддівської винагороди відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII з розрахунку посадового окладу судді Верховного Суду з 16.12.2017.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 позовну заяву залишено без руху.

21.07.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він здійснював та здійснює повноваження судді касаційної інстанції, тому має легітимні очікування на отримання суддівської винагороди у розмірі, що визначений ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII. Таким чином, виплата суддівської винагороди, що базується на Законі України «Про судоустрій та статус суддів» від 10.07.2010 №2453-VI звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, тому вважає, що має право отримувати суддівську винагороду з 16.12.2017 з розрахунку посадового окладу судді Верховного Суду.

20.08.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими. Зазначив, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених Законом України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» виникає у судді лише за наявності сукупності усіх умов, визначених в ч. 2 ст. 135 вказаного Закону.

У відповідь на відзив позивач зазначив, що посилання відповідача на прецендентну практику на даний час є неактуальними, оскільки рішення Конституційного Суду України прийнято 04.12.2018, а практика Верховного Суду, на яку посилається відповідач мала місце 01.08.2020, тобто до прийняття вказаного рішення.

Представники позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити даний адміністративний позов.

Відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, у судове засідання не прибув, явку свого представника не забезпечив.

Керуючись ч. 3 ст. 194 та ч. 9 ст. 205 КАС України протокольною ухвалою від 20.01.2020 суд вирішив, подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Протокольною ухвалою від 15.10.2020, керуючись приписами ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст.205 КАС України, суд вирішив, подальший розгляд справи проводити у порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Печерським РВ ГУ ДМС України в місті Києві, 04.10.2012.

Позивач обіймає посаду судді Вищого адміністративного суду України, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_2 .

29.05.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок заробітної плати згідно чинного законодавства, а саме виходячи з базового окладу судді - 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, починаючи з дня набрання чинності вказаного Закону, а саме з 30.09.2016.

30.06.2020 представник позивача повторно звернувся до відповідача із заявою про перерахунок заробітної плати згідно чинного законодавства, а саме виходячи з базового окладу судді - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Листами від 02.07.2020 №154/12-14/20 та від 06.07.2020 №162/12-14/20 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для здійснення перерахунку суддівської винагороди з тих підстав, що він обраний суддею Вищого адміністративного Суду України та рішень стосовно його переведення до Верховного Суду не приймалося, тому нарахування суддівської винагороди йому здійснюється, в тому і числі після 01.01.2020 відповідно до Закону України від 07.07.2010 №2453-.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 125 Конституції України суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом.

Судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Статтею 135 Закону №1402-VIІІ встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до п. 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Положення п. 7 розділу ХІІ "та ліквідуються" в частині Верховного Суду України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 2-р/2020 від 18.02.2020.

Пунктом 24 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить 01.01.2017:

а) для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

в) для судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

Законодавством визначено можливість обрахування окладу суддівської винагороди винятково для судів першої, апеляційної інстанції, вищих спеціалізованих судів та Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що Вищими спеціалізованими судами в Україні є Вищий суд з питань інтелектуальної власності та Вищий антикорупційний суд. Натомість, позивач продовжував обіймати посаду судді Вищого адміністративного суду України та до жодного іншого суду переведений не був.

Відповідно до норм Закону №1402-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, право на отримання суддівської винагороди згідно з Законом №1402-VIII, мають судді, які фактично здійснюють правосуддя у відповідному суді.

Отже, отримання позивачем суддівської винагороди з розрахунку посадового окладу суддів Верховного Суду є неможливим, оскільки фактично ОСОБА_1 не здійснює правосуддя у відповідному суді (Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду). Відтак на позивача не можуть поширюватись гарантії незалежності судді у вигляді суддівської винагороди, за нормами Закону №1402-VIII, який не передбачає у судовій системі України - Вищого адміністративного суду України.

Таким чином, твердження позивача щодо нарахування і виплати йому суддівської винагороди згідно з нормами Закону №1402-VIII, є необґрунтованими.

Виходячи із аналізу положень Закону №1402-VIII України, право на отримання суддівської винагороди за правилами ч. 2 ст. 135 цього закону, виникає у судді за наявної сукупності наступних умов:

- зайняття відповідної вакантному місцю в рейтингу суддів посади судді до відповідного суду, створеному на підставі ч. 1 ст. 1 Закону №1402-VIII та ст. 125 Конституції України;

- зарахування судді до штату відповідного суду, створеного на підставі ч. 1 ст.1 Закону №1402-VIII та ст.125 Конституції України;

- фактичне виконання своїх обов`язків, тобто здійснення правосуддя у відповідному суді, створеному на підставі ч. 1 ст. 1 Закону №1402-VIII та ст. 125 Конституції України;

- законодавче закріплення розміру посадового окладу суддівської винагороди для судді суду, створеного на підставі ч. 1 ст. 1 Закону №1402-VIII та ст.125 Конституції України.

Отже, лише за сукупності вказаних умов у судді виникає право на отримання суддівської винагороди, передбаченої Законом №1402-VIII.

Вказаний висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.05.2020 у справі №826/12993/17 та постанові від 01.08.2018 у справі №826/13355/17.

Наявність у позивача лише деяких із зазначених умов не надає йому права на отримання суддівської винагороди у розмірах визначених Законом №1402-VIII.

Суд відхиляє твердження позивача що неможливості застосування у спірних правовідносинах постанови Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №826/13355/17 з огляду на наступне.

Правова позиція Верховного Суду,викладена у постанові від 01.08.2018 у справі №826/13355/17 узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14.05.2020 №826/12993/17 та постанові від 03.06.2020 у справі №826/14879/17.

Отже, позиція Верховного Суду не змінилася і після прийняття Конституційним Судом рішення від 04.12.2018.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 6 ст. 13 Закону №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд звертає увагу, що Європейським судом з прав людини в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначено, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні, Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно здійснював позивачу виплату суддівської винагороди у період з 16.12.2017, у відповідності до Закону України від 07.07.2010 №2453-VI, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 291 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.