Справа № 418/336/21
Суддя: Чехов С. І.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справі № 418/336/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2021 р. Міловський районний суд Луганської області

у складі: головуючого-суді Чехова С.І.

за участю секретаря Кірічевої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. Віктора Банних, Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса та до першого заступника начальника відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних старшого прикордонних нарядів у пункту пропуску старшого лейтенанта Гриньова Віталія Олександровича, відділу прикордонної служби «Мілове» імені Віктора Банних, Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса про скасування постанови № 138043 від 20.12.2020 року про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом звернувся позивач ОСОБА_1 у якому просить скасувати постанову № 138043 від 20.12.2020 року винесену відносно нього за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, а провадження у адміністративній справі - закрити.

Свій адміністративний позов обґрунтовує тим, що 20.12.2020 року перший заступник начальника ВПС «Мілове» ім. Віктора Банних старший лейтенант Гриньов В.О. відносно нього виніс постанову № 138043 від 20.12.2020 року про накладання адміністративного стягнення якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень. З даною постановою він не погоджується та просить її скасувати з огляду на те що, він є вимушено переміщеною особою фактично проживає у м. Павлоград Дніпропетровської області, однак змушений періодично провідувати помешкання за місцем реєстрації в смт. Новосвітлівка Луганської області, яка знаходиться на тимчасово окупованої території України. Під час останньої його поїздки були введені обмежувані заходи у зв`язку з розповсюдженням COVID - 19, що призвело до неможливості вільного виїзду з тимчасово окупованої території України на територію підконтрольній українській владі. З цих підстав він був змушений залишатися на тимчасово окупованої території України. Через відсутність можливості вільного перетину лінії розмежування через контрольно-пропускні пункти в`їзду - виїзду зі сторони тимчасово окупованої території України в нього не було іншої можливості потрапити до місця фактичного проживання та реалізувати своє право на спілкування з родиною, яка знаходиться в м. Павлоград Дніпропетровської області. Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню. Крім того він просить поновити строки на оскарження постанови винесену відносно нього першим заступником начальника відділу прикордонної служби «Мілове» імені Віктора Банних старшим лейтенантом Гриньовим Віталієм Олександровичем щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-2 КУпАП. Своє клопотання обґрунтовує тим, що він отримав постанову про накладання адміністративного стягнення 20 грудня 2020 року. Оскільки він є юридично необізнаною особою не мав можливості самостійно скласти позовну заяву. За захистом своїх прав звернувся до Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги 22 грудня 2020 року. На підставі його звернення йому було складено позовну заяву тільки 02 лютого 2021 року. 05 лютого 2021 року поштовим відправленням позовну заяву відправив до суду. Вважає, що пропуск ним строків на оскарження відбувся з поважних незалежно від нього причин.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, однак був належно повідомлений про час місце розгляду справи sms повідомленням. У своєму клопотанні повідомив про можливість розгляду справи за його відсутністю.

Відповідач перший заступник начальника ВПС «Мілове» ім. В. Банних старший лейтенант Гриньов В.О. до судового засідання не з`явився, однак був належно повідомлений про час, місце розгляду справи про причину неявки не повідомив. Відзиву з запереченнями надано не було.

Представник відділу прикордонної служби «Мілове» імені Віктора Банних до судового засідання не з`явився був належно повідомлений про час, місце розгляду справи.

Однак проти адміністративного позову був представлений відзив з запереченнями начальником відділу прикордонної служби «Мілове» імені Віктора Банних майором Владиславом Волобуєвим який просить у задоволенні адміністративного позову позивачу відмовити. Свій відзив обґрунтовує тим, що позовні вимоги позивача не визнає. Як слід з ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що в`їзд осіб переміщення товарів на тимчасово окуповану території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюється через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 17.07.2019 року здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього порядку. 01 лютого 2021 року на ділянці проведення операції об`єднаних сил в межах Донецької та Луганської областей функціонували усі визначені КПВВ про що наявна інформація в інтернет виданнях та на сайтах операції об`єднаних сил, Державної прикордонної служби, Східного регіонального управління та відповідних прикордонних загонів у зв`язку з чим позивач мав фізичну можливість в законний спосіб здійснити виїзд з тимчасово окупованих територій України. Позивач під час перетину державного кордону України з території Російської Федерації в пункті пропуску «Мілове» пояснив, що 01 лютого 2020 року перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої територією України до Російської Федерації через тимчасово недіючий пункт пропуску «Ізварине», чим порушив порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях. Під час надання пояснень позивач не вказував на будь яких заперечень або зауважень до змісту відібраних пояснень та не надав будь яких документів, які звільняли позивача від адміністративної відповідальності або пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна заява позивача про доведення його права на отримання безоплатної правової допомоги. Даною заявою позивач відмовляється від правової допомоги та бажав захищати себе особисто. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення також наявна пам`ятка якою до позивача доведені положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення були враховані обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, щире розкаяння винного та винесено мінімальне стягнення передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач знає порядок виїзду з тимчасово окупованої території України однак навмисно порушив визначений порядок.

Представник від Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса до судового засідання не з`явився однак був належно повідомлений про час, місце розгляду справи, причину неявки до суду не повідомив.

Проти адміністративного позову був представлений відзив з запереченнями від начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса Юрія Петріва який надійшов в електронному вигляді без цифрового підпису.

Відповідно до ч.10 ст.46 КАС України слід, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

З таких підстав відзив з запереченнями не можливо покласти до рішення та дати йому оцінку оскільки він належно не завірений стороною по справі.

Дослідивши матеріли справи, а саме копію постанови про накладання адміністративного стягнення № 138043 від 20.12.2020 року відносно позивача, копію паспорта позивача, картку фізичної особи-платника податків, самий адміністративний позов позивача, з боку відповідача копія рапорту прапорщика Костянтина Дрожанікова , копію заяви про відмову у наданні правової допомоги, копію пам`ятки про роз`яснення ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, копію письмових пояснень ОСОБА_1 , слід прийти до думки про можливе задоволення позовних вимог, оскільки:

Стосовно поновлення строку на оскарження постанови про накладання адміністративного стягнення слід прийти до такого що ч.2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно ст. 289 КАС України про адміністративні правопорушення, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Позивачем був наданий доказ того, що він своєчасно у зв`язку з своєю необізнаністю звернувся до центру надання правової допомоги на що вказує подана ним заява 22 грудня 2020 року (а.с.13)

Він вважав, що посадові особи яким було доручено складання позовної заяви як освіченим фахівцям буде своєчасно виконане завдання. Однак не з його вини були втрачені строки для звернення до суду з адміністративним позовом. З таких підстав суд не може позбавити позивача права для звернення з адміністративним позовом, для захисту своїх прав на справедливий і публічний розгляд не залежним і безстороннім судом його позову. З таких підстав слід поновити позивачу строки для оскарження постанови про накладання адміністративного стягнення.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2, ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП слід що, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно до ст. 278 КУпАП слід, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Як слід з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП слід, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінюючи надані докази керується ст. 90 КАС України з якої слід, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як слід з ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Норма цього закону відсилає до нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, яким є «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій» визначена Постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 17.07.2019 року.

Відповідно до п. 3 згаданого Порядку в`їзду/виїзду осіб та транспортних засобів за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача».

Стороною відповідача не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності дій як з ухвалення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так й доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

З наданих стороною відповідача матеріалів справи мається копія рапорту який на думку відповідача є доказ у якому посадова особа повідомила першого заступника начальника ВПС «Мілове» ім. В. Банних старшого лейтенанта Гриньова В.О., що під час проведення паспортного контролю, згідно БД «Ризик» та «Гарт5» було встановлено, що позивач ОСОБА_1 20.12.2020 року о 08 годині в н.п. Ізваріне тимчасово окупована територія України - Донецьк Російська Федерація здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації. У своєму відзиві з запереченнями факт здійснення незаконного перетину державного кордону було вказано на рапорт як доказ на підставі якого складено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Однак суд відноситься до рапорту старшого техніка ВІПС (тип А) ВПС «Мілове» ім. Віктора Банних прапорщика Костянтина Дрожанікова критично. Самі висновки БД «Ризик» та «Гарт 5» не були прикладенні як доказ до рапорту який слід вважати як повідомлення старшому прикордонних нарядів в ППр. «Мілове». Крім того у описовій частині відзиву з запереченнями маються велика розбіжність у датах стосовно роботи пунктів пропуску де вказано 02 лютого 2021 року з посилкою про пояснення самого позивача від 02 лютого 2021 року. Однак сама постанова була складена 20 грудня 2020 року пояснення посадовою особою прикордонної служби відібрано 20 грудня 2020 року, що свідчить про невідповідність вказаних фактів з наданими матеріалами адміністративної справи і з таких підстав до відзиву з запереченнями слід віднестися критично та не брати викладене в ньому до уваги як маюче місце подія.

З правової позиції яку було викладено у постанові Верховного Суду від 28 травня 2020 року справа № 524/4668/17 адміністративне провадження № К/9901/33802/18, що рапорт не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. З таких підстав рапорт не може бути покладено як належний та допустимий доказ по справі.

Визнання позивачем себе винним у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладання на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правильність прийнятого рішення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

Відповідачами не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності їх дій з прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності дотриманню порядку складання цієї постанови та ознайомлення з нею, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення і на спростування адміністративного позову.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України слід, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, слід прийти до висновку у задоволенні адміністративного позову оскільки відповідачами не були надані докази які б вказували на існуючий склад адміністративного правопорушення у позивача, саму постанову про накладання адміністративного стягнення скасувати а саму справу закрити.

Позивачем при подачі адміністративного позову був сплачений судовий збір у сумі 454,00 гривні та задоволено позовні вимоги .

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України слід, що у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З таких підстав судові витрати понесені позивачем які становлять 454 гривень підлягають поверненню позивачу.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 20, 71, 77, 86, 90, 159-163, 186 КАС України, ст.ст. 222-1, 247, 251, 258, 286 КУпАП, ст. 33, 55 Конституції України,-

ВИРІШИВ:

Поновити строк на оскарження постанови про накладання адміністративного стягнення №138043 від 20 грудня 2020 року ОСОБА_1 .

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову № 138043 від 20 грудня 2020 року винесену першим заступником начальника відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних старшим прикордонних нарядів у пункту пропуску старшим лейтенантом Гриньовим Віталієм Олександровичем відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - скасувати.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - закрити.

Стягнути з Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , сплачений ним при подачі адміністративного позову судовий збір у сумі 454,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення, шляхом направлення скарги через Міловський районний суд Луганської області.

Суддя: С.І. Чехов