Справа № 520/8430/2020
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 р.Справа № 520/8430/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Панченко О.В.) від 05.10.2020 року по справі №520/8430/2020

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , звернулися до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, в якому просили:

- визнати протиправною відмову Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 22.06.2020 за №КО-1-785/0/333-20.01.01-12 у наданні позивачам містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради надати позивачам містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відмова відповідача у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування та будівництва об`єкту: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка викладена у листі Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 22.06.2020 №КО-1-785/0/333-20.01.01-12, порушує їх права та є протиправною, оскільки прийнята відповідачем безпідставно, всупереч вимог ч. 4 ст. 29 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, якою визначено вичерпний перелік підстав відмови у наданні містобудівних умов та обмежень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 22.06.2020 за №КО-1-785/0/333-20.01.01-12 у наданні позивачам містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради надати позивачам містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та порушено норми процесуального права.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що оскільки нежитлове приміщення технічного поверху не відповідає ознакам квартири, його реконструкція та переобладнання в квартиру для приведення її у відповідність до державних будівельних та санітарних норм безумовно пов`язана із втручанням в несучі конструкції будинку, влаштування додаткових світлових прорізів тощо, що відповідно потребує згоди співвласників на її проведення. Оскільки згоди співвласників багатоквартирного житлового будинку позивачі не надали, то відповідачем правомірно було відмовлено у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва.

Позивачами надано письмові відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 надав заяву про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15500 грн.

Представник відповідача надав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

У судових засіданнях сторони підтримали свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що відповідно до договору купівлі-продажу №ННХ266897 від 29.07.2019 року позивачі є власниками нежитлового приміщення технічного поверху №10 в літ.А-9, загальною площею 47,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою проектування та будівництва об`єкту: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , позивач 09.06.2020 звернувся до відповідача з заявою про надання вихідних даних - містобудівних умов та обмежень, необхідних для проектування об`єкту будівництва.

Разом з заявою надано документи: нотаріально засвідчену копію договору купівлі-продажу від 29.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. реєстраційний номер 3840; топографічна зйомка території по АДРЕСА_1 , масштабу 1:2000, видана сертифікованим інженером-геодезистом ОСОБА_3 .

Наказом №129м від 22.06.2020 року Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради відмовив у наданні містобудівних умов та обмежень, посилаючись на відсутність у наданому пакеті документів згоди співвласників багатоквартирного житлового будинку.

Листом від 22.06.2020 за №КО-1-785/0/333-20.01.01-12 Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради повідомив позивачів про вказане рішення.

Не погоджуючись із правомірністю відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, позивачі звернулись з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки нежитлові приміщення належать позивачам на праві приватної власності та не відносяться до приміщень загального користування, що мають статус спільної сумісної власності власників багатоквартирних будинків, то відмова відповідача у наданні позивачам містобудівних умов та обмежень у зв`язку з ненаданням згоди власників багатоквартирного будинку на здійснення реконструкції квартири, є неправомірною.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі Закон України № 3038-VI).

Так, згідно положень ст. 1 вищевказаного Закону, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно абзацу 2 ч.1 ст.4 Закону №3038-VI, об`єктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об`ємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об`єктів будівництва, що визначаються відповідно до: у населених пунктах - меж населених пунктів, їх функціональних зон (сельбищної, промислової тощо), житлових районів, мікрорайонів (кварталів), приміських зон відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні; за межами населених пунктів - меж приміських зон, а також функціональних зон відповідно до містобудівної документації на регіональному рівні.

Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до статті 26 Закону № 3038-VI, проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт.

За змістом частини 1 статті 29 Закону № 3038-VI, основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (ч. 2 ст. 29 Закону № 3038-VI).

Частиною третьою статті 29 Закону № 3038-VI встановлено, що містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

У випадках, визначених частиною четвертою статті 34 цього Закону та частиною першою статті 12-1 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", кадастровий номер земельної ділянки зазначається у заяві за його наявності, а копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію додається до заяви за наявності.

Інформацію про речове право на земельну ділянку, право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, відомості з Державного земельного кадастру уповноважені органи містобудування та архітектури отримують відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України "Про адміністративні послуги".

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).

При цьому, згідно ч. 4 ст. 29 Закону № 3038-VI, підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Як встановлено під час розгляду справи, в якості підстави для відмови позивачам у видачі містобудівних умов та обмежень відповідач посилається на подання неповного пакету документів, а саме відсутність згоди власників багатоквартирного будинку на здійснення позивачем реконструкцію квартири.

Згідно із положеннями статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У рішенні від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Зокрема, у статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому відсутні підстави стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим.

При цьому, допоміжні приміщення у багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної власності власниками квартир такого будинку, в той час, як нежитлове приміщення є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Враховуючи, що приміщення, в яких позивачі планують реконструкцію належать їм на праві приватної власності та не відносяться до приміщень загального користування, що мають статус спільної сумісної власності власників багатоквартирних будинків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності витребування у позивачів згоди власників багатоквартирного будинку на здійснення позивачем реконструкцію квартири.

Інших підстав для відмови у наданні позивачам містобудівних умов та обмежень відповідачем вказано не було.

Посилання апелянта на те, що нежитлове приміщення не відповідає ознакам квартири, його реконструкція та переобладнання в квартиру для приведення її у відповідність до державних будівельних та санітарних норм безумовно пов`язана із втручанням в несучі конструкції будинку, влаштування додаткових світлових прорізів тощо, що відповідно потребує згоди співвласників на її проведення колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки будь-яких конкретних та обґрунтованих доводів того, яким чином здійснення позивачами реконструкції нежитлових приміщень порушує чи може порушити права власників багатоквартирного будинку, які є окремим ізольованими приміщеннями.

При цьому, колегія суддів зазначає, що містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, та є лише першим етапом легалізації початку проектування та будівництва об`єктів. Тобто, отримання містобудівних умов та обмежень не дає права замовнику для початку проведення будівельних робіт.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.10.2019 року по справі №260/1499/18, яка в силу вимог ч. 5 ст.242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана відмова відповідача у наданні позивачам містобудівних умов та обмежень є протиправною та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав та інтересів позивачів є зобов`язання відповідача надати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

З приводу заявленого позивачем клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15500 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

При цьому частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 року по справі №823/2638/18.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги під час апеляційного розгляду справи позивачем надано договір про надання правничої допомоги №04/01-21 від 04.01.2021 року укладений із адвокатським об`єднанням «Сталеві адвокати» з додатком, заявку №1 про надання юридичних послуг від 04.01.2021 року, квитанцію від 14.01.2021 року, рахунок на оплату №1 від 04.01.2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 12.01.2021 року, квитанцію від 14.01.2021 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (т. 1 а.с. 181-191).

Частиною 3 статті 4 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076, до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076, інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Згідно з правовою позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17, зазначено, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Зі змісту вищенаведених норм та правової позиції Верховного Суду вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою та причинно наслідковий зв`язок визначеної суми параметрам складності справи, рівня залучених фахівців, видів правової та професійної правничої допомоги необхідних для захисту прав та законних інтересів клієнта.

Що стосується часу, витраченого адвокатом чи його помічниками, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження кількості витраченого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу повинна була бути витрачена на відповідні дії, хоча документи додані до даної заяви розкривають сукупність та зміст умов за яких визначався розмір правової та професійної правничої допомоги у повній мірі, що в свою чергу узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17.

Як вбачається з Акту прийняття-передачі наданих послуг, адвокатом були надані такі види послуг: 1) ознайомлення з процесуальними документами, поданими сторонами спору у справі №520/8430/2020 до суду першої та апеляційної інстанції: адміністративний позов (7 арк.), відзив на позов (10 арк.), заперечення на відзив (6 арк.), апеляційна скарга (9 арк.), правовий аналіз змісту зазначених документів - 2 год., вартість 2000 грн.; 2) аналіз рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі № 520/8430/2020 - 0,5 год., вартість 500 грн.; 3) правовий аналіз перспектив розгляду Другим апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги Департаменту містобудування та архітектури на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі №520/8430/2020, аналіз судової практики з розгляду аналогічних спорів - 3 год., вартість 3000 грн.; 4) усна консультація щодо визначення правової позиції під час розгляду Другим апеляційним адміністративним судом справи №520/8430/2020 - 1 год., вартість 1000 грн.; 5) підготовка проекту відзиву на апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі №520/8430/2020 - 8 год., вартість 8000 грн.; 6) формування матеріалів відзиву на апеляційну скаргу та інші (супутні) послуги, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги (виготовлення та завірення ксерокопій документів, направлення відповідачу копії відзиву на апеляційну скаргу на адресу Другого апеляційного адміністративного суду) - 1 год., вартість 1000 грн., загалом 15500 грн.

Колегія суддів зазначає, що витрати за послуги надані адвокатом (його помічником) щодо ознайомлення з процесуальними документами, аналізу рішення суду, правовий аналіз перспектив розгляду Другим апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги, усна консультація щодо визначення правової позиції та формування матеріалів відзиву на апеляційну скаргу та інших (супутніх) послуг окремому відшкодуванню не підлягають, оскільки наслідком вчинення всіх цих дій (послуг) є складення відзиву на апеляційну скаргу, який був поданий до суду апеляційної інстанції.

Що стосується посилання відповідача на те, що поданий відзив на апеляційну скаргу є аналогічним тексту позовної заяви, колегія суддів зазначає, що зміст поданого відзиву дійсно частково містить аналогічні обґрунтування та правові позиції, які вказувалися у позовній заяві, але разом з тим, у відзиві також наводяться обґрунтування з приводу доводів апеляційної скарги.

Дослідивши зміст звіту про надані адвокатом послуги, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин, обсяг виконаної адвокатом (його помічником) роботи, колегія суддів дійшла до висновку, що співмірним та достатнім у цій справі буде відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. за подання відзиву на апеляційні скарги.

В іншій частині клопотання задоволенню не підлягає, оскільки, як вказувалося вище, більшість наданих адвокатом (його помічником) послуг пов`язані з діями, які передують складенню відзиву на апеляційну скаргу, та на думку колегії суддів, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року по справі №520/8430/2020 залишити без змін.

Заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (вул.Квітки-Основ`яненка, буд.7,м.Харків, 61003,) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 10.03.2021 року