Справа № 420/8984/20
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8984/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Сидорівського С.А.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Голотова М.М.,

представника відповідача: Гузенка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів № 484 від 17.08.2020 року, № 639 о/с від 28.08.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту Патрульної поліції № 484 від 17.08.2020 року «Про застосування до працівника УПП в Одеській області ДПП дисциплінарного стягнення» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського взводу № 2 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №639 о/с від 28.08.2020 року в частині звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу № 2 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 ;

зобов`язати Департамент патрульної поліції поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП;

стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 29.08.2020 року по день поновлення на посаді;

допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП, та в частині стягнення грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за 1 місяць.

Ухвалою від 18.09.2020 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.

13.10.2020 року (вх. № ЕП/16915/20) представником відповідача до канцелярії суду подано заяву про відкладення судового засідання.

Ухвалою від 15.10.2020 року розгляд справи відкладено.

30.10.2020 року (вх. № 45715/20) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

30.10.2020 року (вх. № 45717/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

02.11.2020 року (вх. № ЕП/19462/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про залишення позову без розгляду.

02.11.2020 року (вх. № ЕП/19572/20) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про надання матеріалів на ознайомлення.

02.11.2020 року (вх. № ЕП/19571/20) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про зупинення провадження у справі.

03.11.2020 року (вх. № ЕП/19620/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

Ухвалою від 03.11.2020 року зупинено провадження у справі.

05.11.2020 року (вх. № ЕП/20073/20) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про надання матеріалів на ознайомлення.

17.11.2020 року (вх. № ЕП/21400/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

27.01.2021 рооку (вх. № ЕП/2260/21) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 28.01.2021 року призначено судове засідання для вирішення питання щодо поновлення провадження у справі.

02.02.2021 року (вх. № 5233/21) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про виклик свідків.

02.02.2021 року (вх. № 5255/21) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про проведення судового засідання за його відсутності.

Ухвалою від 02.02.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

25.02.2021 року (вх. № 9603/21) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

26.02.2021 року (вх. № 10017/21) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно наказу Департамента патрульної поліції № 484 від 17.08.2020 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Наказом ДПП № 639 о/с від 28.08.2020 року позивача звільнено зі служби в поліції з 28.08.2020 року. Позивач вважає вказані накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності протиправними та вважає, що в свої діях не вбачає склад дисциплінарного правопорушення, а також вказує на порушення відповідачем процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в яких, в обґрунтування правової позиції, зокрема, зазначено, що за результатами службового розслідування складено Висновок службового розслідування від 17.07.2020 року. Так, в ході службового розслідування встановлено, що позивач порушив Присягу працівника поліції та не виконав сумлінно свої службові обов`язки, що унеможливлює в подальшому його службу в рядах УПП в Одеській області ДПП, а отже на підставі п. 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту поліцейського взводу № 1 роти №6 батальону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 необхідно звільнити із служби в поліції, тим саме, відповідач зазначає, що позивач вчинив дисциплінарний проступок.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 проходив службу в органах національної поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 6 батальйону № 2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції № 1206 від 19.06.2020 року було призначено службове розслідування, відповідно до висновків якого, позивач порушив Присягу працівника поліції та не виконав сумлінно свої службові обов`язки, що унеможливлює в подальшому його службу в рядах УПП в Одеській області ДПП, а отже на підставі п. 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту поліцейського взводу № 1 роти №6 батальону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 необхідно звільнити із служби в поліції.

Так, за результатами проведення службового розслідування Департаментом патрульної поліції № 484 від 17.08.2020 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Наказом ДПП № 639 о/с від 28.08.2020 року позивача звільнено зі служби в поліції з 28.08.2020 року.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, регламентовано Законом України «Про Національну поліцію».

Як вбачається з наказу № 484 від 17.08.2020 року, наказом ДПП від 19.06.2020 року № 1206 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії» призначено та проведено службове розслідування щодо встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни позивачем, що виразилось у невиході на службу без поважних причин 18.02.2020 року. Під час службового розслідування факт відсутності на службі 18.02.2020 року без поважних причин позивача підтвердився.

Позивач, в свою чергу зазначив, що в період 16.02.2020 року по 17.02.2020 року був відкомандирований для проходження служби до ВОНС в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП. Згідно дислокації сил та засобів в період 16-17.02.2020 року позивач ніс нічну зміну в м. Ізмаїл. Розуміючи, що дорога в м. Одесу, відвідування адміністративної будівлі УПП в Одеській області ДПП по питанням служби фактично займуть весь вихідний день, що позбавить позивача можливості відпочити після нічної зміни, він в режимі смс-листування отримав дозвіл у свого безпосереднього керівника командира роти № 6 батальону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП ОСОБА_2 на вихідний день 18.02.2020 року. Після закінчення нічної зміни позивач виїхав до м. Одеси (дорога зайняла значний час), прибув до УПП в Одеській області ДПП, відрапортував перед керівництвом про прибуття, де і пробув майже до обіду. О 14:00 годині позивач залишив рапорт на ім`я командира роти № 6 батальону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП ОСОБА_2 про вихідний у інспектора взводу № 1 роти № 5 батальону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП ОСОБА_3 , для передачі командиру. Тільки ближче до вечора 17.02.2020 року позивач попав до дому, де відпочивав до ранку 18.02.2020 року.

Позивач наголошує на тому, що він є особою підлеглою. Всі свої дії він узгоджує із керівництвом, вони є прозорі та такі, що завжди підлягають контролю з боку керівництва та виключне через отримання від свого безпосереднього керівника дозволу на вихідний день 18.02.2020 року, не прибув на службу 18.02.2020 року.

При цьому, в матеріалах справи містяться скрин-шот екрану телефону з листуванням позивача та його керівника від 16, 17 лютого (а.с. 10).

Згідно зі статтею 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Телефонні дзвінки й смс повідомлення про необхідність позивачу прибути до роботи позивач не бачив, як він зазначив, внаслідок того що він відпочивав після добового чергування, протилежного відповідачем не доведено.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем було доведено факт погодження з безпосереднім керівником одержання вихідного дня 18.02.2021 року.

Суд зазначає, що мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити обставини і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки особи та її ставлення до вчиненого.

Відповідно до п. 24 Постанови пленуму ВСУ № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП (322-08), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; (пункт 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»).

За визначенням статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно п.8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень.

Згідно ч.2 ст.91 Закону України «Про Національну поліцію», розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначені види дисциплінарних стягнень, які можуть накладатися на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, а саме: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: звільнення із служби в поліції.

Відповідно до абзацу першого статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо (абзац десятий цієї статті).

Абзацом п`ятнадцятим цієї статті встановлено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно ч.1 ст.19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються:

1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;

2) підстава для призначення службового розслідування;

3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку;

4) пояснення поліцейського щодо обставин справи;

5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення;

10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону;

11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, під час службового розслідування щодо позивача необхідно було дослідити вищенаведені обставини та докази вчинення ним дисциплінарного проступку.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за прогул, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази. Відсутність працівника за станом здоров`я може підтверджуватися не тільки листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, показаннями свідків чи іншими доказами (Ухвала Верховного Суду України від 31 жовтня 2002 року у справі № 6-10006кс02).

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №459/2618/17.

Отже, з урахуванням зазначених обставин суд дійшов висновку, що комісією не було досліджено в повному обсязі усіх обставин та доказів, які б свідчили про неповажність не виходу на службу 18.02.2020 р., а позивачем надано достатньо доказів на підтвердження поважності причин не виходу на службу 18.02.2020 р.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не мотивовано неможливості застосування до позивача, іншого передбаченого статтею 13 Дисциплінарного статуту, виду дисциплінарного стягнення, окрім як звільнення з посади, з урахуванням того, що позивач перебуває на службі в органах внутрішніх справ (поліції) понад 20 років, до дисциплінарної відповідальності не притягався та характеризується особою, яка у службовій діяльності дотримується законів, інших нормативних актів, що регламентують діяльність органів внутрішніх справ України.

Зазначена позиція суду ґрунтується на висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 05.03.2020 у справі справа №824/126/17-а.

Разом з тим, суд вбачає за необхідне зазначити практику Європейського суду з прав людини з приводу надання оцінки всім доказам у даній справі.

Так, у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04), рішення від 10 лютого 2010 року (набуло статусу остаточного 10 травня 2011 року), п. 58 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Щодо поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч.1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено зі служби - суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на займаній на час звільнення посаді поліцейського взводу №2 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Із довідки Департаменту патрульної поліції від 10.11.2020 року №1583 загальна сума доходу за останні два місяці перед звільненням становила 43980,57 грн., при цьому, середньоденний заробіток позивача за 1 день складає 720,99 грн. (127 х 720,99 = 91565,73 грн.).

Таким чином, втрачений заробіток за час вимушеного прогулу становить 91565,73 грн. (127 календарних днів х 720,99 грн.), який слід стягнути з відповідача.

Відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід звернути до негайного виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішень.

З урахуванням викладених обставин справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048; ) про визнання протиправними та скасування наказів № 484 від 17.08.2020 року, № 639 о/с від 28.08.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту Патрульної поліції № 484 від 17.08.2020 року «Про застосування до працівника УПП в Одеській області ДПП дисциплінарного стягнення» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського взводу № 2 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №639 о/с від 28.08.2020 року в частині звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу № 2 роти №6 батальону №2 полку УПП в Одеській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 .

Зобов`язати Департамент патрульної поліції поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.08.2020р. по 26.02.2021р. у розмірі 91565,73 грн. (дев`яносто одна тисяча п`ятсот шістдесят п`ять , 73 коп.).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП та стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року..

Повний текст рішення складено та підписано 09.03.2021 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.