Справа № 560/1251/20
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1251/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

09 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника відповідача: Поліщука Євгена Руслановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення,

В С Т А Н О В И В :

28 лютого 2020 року позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати індивідуальні акти, а саме:

-податкове повідомлення-рішення форми "Р" №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 519 452,71 грн;

-податкове повідомлення-рішення форми "Р" №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на суму 43 287,73 грн;

-вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми "Ф" №, яким встановлено недоїмку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 206 796,72 грн;

-рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким встановлено штрафні санкції на суму 49 846,61 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 ст. 42 Податкового кодексу України, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Так, апелянт зауважує, що передумовою проведення контрольного заходу податковим органом, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, визначало саме надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисте вручення платнику податків або його представнику наказу та повідомлення про проведення перевірки.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її з підстав, викладених в ній.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 17.12.2019 по 23.12.2019 на підставі наказу ГУ ДПС у Хмельницькій області 11.12.2019 №856 податковим органом проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт №0333/22-01-33-03/ НОМЕР_1 від 28.12.2019.

На підставі висновків акту перевірки, 28.12.2019 Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області було прийнято, зокрема:

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 519 452,71 грн;

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на суму 43 287,73 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми "Ф" №, яким встановлено недоїмку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 206 796,72 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким встановлено штрафні санкції на суму 49 846,61 грн.

Позивач, вважаючи, що прийняті відповідачем рішення та вимога є протиправними, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що отримання позивачем наказу про призначення перевірки, повідомлення про її проведення вже після її проведення та складання акта за її результатами, позбавило ФОП ОСОБА_1 можливості реалізації свого права на ознайомлення з вказаними документами до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень та документів до перевірки, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до абз. 1 пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності певних обставин, зокрема, якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження (пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України ( в редакції, чинній на момент прийняття наказу) про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Стаття 79 Податкового кодексу України визначає особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Пунктом 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (п. 79.3 ст. 79 ПК України).

Отже, нормами Податкового кодексу України встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою прийняття наказу про проведення перевірки.

Відповідно до п. 86.4 ст. 89 Податкового кодексу України, акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Пунктом 86.1 статті 86 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог п. 78.1 ст. 78 та п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої. Реалізація такого права за відсутності обов`язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Окрім того, незважаючи на проголошену пп. 79.3 ст. 79 Податкового кодексу України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім.

Такий висновок узгоджується з приписами пп. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України.

Згідно п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п. 42.4 ст. 42 ПК України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Тобто, враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що з наказом про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, відомостями про дату про дату її початку та місцем проведення платник податків має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Платник податків повинен бути обізнаний, що стосовно нього за наявності відповідних обставин у певний час та у певному місці здійснюватиметься невиїзна перевірка.

Так, з матеріалів справи встановлено, що наказом ГУ ДПС у Хмельницькій області від 23.07.2019 призначено проведення документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 тривалістю 10 робочих днів.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт №0021/22-01-33-03/ НОМЕР_1 від 16.09.2019.

16.10.2019 позивачем подано до ГУ ДПС у Хмельницькій області заперечення на вищевказаний акт від 16.09.2019 та для документального підтвердження витрат додано документи на 4196 аркушах.

24.10.2019 контролюючий орган надав відповідь на заперечення до акту та вказав, що надані позивачем до заперечення копії документів будуть враховані під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Так, наказом ГУ ДПС у Хмельницькій області №856 від 11.12.2019 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» наказано провести документальну невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з 17 грудня 2019 тривалістю п`ять робочих дні за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 з питань дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

Також, 11.12.2019 податковим органом прийнято повідомлення №255, в якому зазначено про проведення з 17.12.2019 за адресою АДРЕСА_1 документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 .

На підтвердження дотримання податковим органом вимог ст. 42 Податкового кодексу України, відповідачем до матеріалів справи долучено список згрупованих поштових відправлень листів (т. 1 а.с. 111), квитанцію про направлення (т. 1 а.с. 112) про направлення копії наказу про проведення перевірки та повідомлення, зокрема, позивачу 13.12.2019 о 16:00 (п`ятниця).

Оскільки відповідачем не надано копії рекомендованого повідомлення про вручення позивачу поштового відправлення, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції податковим органом до матеріалів справи долучено запит про надання інформації поштового відправлення ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (номер відправлення - 778) від 28.04.2020, відповідь АТ «Укрпошта» від 07.05.2020 №01/07 (т. 1 а.с. 190), та роздруківку з сайту АТ «Укрпошта» трек-номеру НОМЕР_2 ( т. 1 а.с.188).

Так, з відповіді АТ «Укрпошта» від 07.05.2020 №01/07 встановлено, що рекомендований лист 78 від 13.12.2019 адресований ОСОБА_1 надійшов на адресу відділення 14.12.2019. Одержувач ОСОБА_1 звернувся за даним відправленням особисто 15.01.2020. При цьому, оскільки оригінал рекомендованого повідомлення було втрачено, 07.05.2020 поштою відправлено податковому органу дублікат поштового відправлення №778 (т. 1 а.с. 191).

Досліджуючи роздруківку з сайту АТ «Укрпошта» за трек-номером 778, судом встановлено, що 14.12.2019 об 11:39 поштове відправлення надійшло до точки видачі м. Хмельницький, при цьому, статус поштового відправлення змінено 17.12.2019 об 18:18 год. та вказано: «Відправлення не вручено під час доставки: інші причини».

Отже, на момент проведення контролюючим органом позапланової невиїзної перевірки (з 17.12.2019) позивач не був повідомлений про проведення такої перевірки, оскільки дані про «не вручення» позивачу поштового відправлення внесені 17.12.2019 об 18:18, тобто на той час, коли фактично позапланова перевірка вже розпочалась, що позбавило позивача можливості буду присутнім під час проведення такої перевірки.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що контролюючим органом порушено вимоги п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України, яким чітко визначено, що право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Колегія суддів зазначає, що податковим органом дотримано порядок повідомлення позивача щодо проведення позапланової перевірки, а саме направлення наказу про проведення перевірки та повідомлення рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, що передбачено ст. 42 ПК України, однак при цьому порушено право позивача на обізнаність щодо її проведення, а також участь в проведення такої перевірки, оскільки на момент проведення позапланової невиїзної перевірки позивач не був повідомлений про її початок.

Згідно неодноразово висловленої Верховним Судом України і Верховним Судом правової позиції присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.

Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, зокрема, прийняття податкових повідомлень - рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу, за її результатами.

Указана правова позиція є усталеною, викладена Верховним Судом України в постанові від 27.01.2015 у справі №21-425а14, постановах Верховного Суду від 05.05.2018 у справі № 810/3188/17 та інших подібних справах.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в акті документальної позапланової невиїзної перевірки від 28.12.2019 №0333/22-01-33-03/ НОМЕР_1 посадовими особами відповідача вказано, що копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 11.12.2019 №856 та письмове повідомлення від 11.12.2019 №255 надіслано поштою рекомендованим листом ФОП ОСОБА_1 12 грудня 2019 року (т. 1 а.с. 113).

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, поштове відправлення, адресоване ФОП ОСОБА_1 , згідно квитанції Хмельницької дирекції АТ "Укрпошта" прийнято відділенням поштового зв`язку 13.12.2019 о 16:00 год., що спростовує викладені в акті обставини щодо направлення ГУ ДПС у Хмельницькій області позивачу наказу та повідомлення про проведення перевірки 12.12.2019.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що контролюючим органом не надано доказів ознайомлення платника податків з наказом про проведення документальної позапланової перевірки, відомостями про дату її початку та місцем проведення у встановлений законом спосіб до її початку. Відтак, порушення Головним управління ДПС у Хмельницькій області визначеного податковим законом порядку повідомлення платника податків про проведення відносно нього перевірки, а саме не отримання належних доказів щодо ознайомлення позивача з наказом про перевірку до її початку, відомостями про дату її початку та місце проведення позбавляє контролюючий орган права на проведення такого виду перевірки, та, як наслідок, на прийняття за її результатами податкового повідомлення-рішення.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції також враховано висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №826/10069/15 та від 09.02.2021у справі №818/1462/16.

Також, у постанові від 23.04.2019 у справі № 823/5028/15 Верховний Суд з посиланням на практику Верховного Суду України у справах, предметом позову в яких були вимоги про визнання недійсним та скасування наказів про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки платників податків, а в деяких мали місце обставини складання контролюючими органами за наслідками таких перевірок податкових-повідомлень рішень, неодноразово висловлював правову позицію про те, що нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, установлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Незважаючи на визначену у п. 79.3 ст. 79 Податкового кодексу України необов`язкову присутність платника податків під час проведення документальної невиїзної перевірки, останній має право бути присутнім. З наказом на перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

У справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, Європейський суд у справі «Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG» (1975, AC 591 at 638) вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі «Yvone van Duyn v. Home Office», принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (п. 128), та «Беєлер проти Італії» (п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (п. 74 рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії»).

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 07.02.2020, податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 07.02.2020, вимога про сплату боргу (недоїмки) форми "Ф" № від 07.02.2020, рішення про застосування штрафних санкцій № від 07.02.2020 підлягають скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 березня 2020 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.