Справа № 418/417/21
Суддя: Чехов С. І.
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справі № 418/417/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2021 р. Міловський районний суд Луганської області

у складі: головуючого-суді Чехова С.І.

за участю секретаря Кірічевої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника групи інспекторів ІПК віпс (тип А) впс «Мілове» ім. В. Банних старшого прикордонних нарядів у пункту пропуску старшого лейтенанта ОСОБА_2 та Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса про скасування постанови № 143798 від 01.02.2021 року про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом звернулась позивач ОСОБА_1 у якому просить скасувати постанову № 143798 від 01.02.2021 року винесену відносно неї за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, а провадження у адміністративній справі закрити.

Свій адміністративний позов обґрунтовує тим, що 01.02.2021 року постановою про накладання адміністративного стягнення № 143798, яку склала начальником групи ІПК віпс (тип А) відділу прикордонної служби «Мілове» ім. Віктора Банних старшим лейтенантом ОСОБА_2 , її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень.

Згідно постанови слід, що 01.02.2021 року о 19 годині 20 хвилин під час прикордонного контролю було встановлено, що він 01.02.2021 року о 10 годині 00 хвилин через недіючий пункт пропуску незаконно перетнула Державний кордон України, чим порушив вимоги пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року № 815 «Про порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

З адміністративним правопорушенням вона не згодна, оскільки його не вчиняла, 01.02.2021 року незаконно не здійснювала виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації. Станом на 01.02.2021 року КПВВ на виїзд з окупованої території України не працювали у зв`язку з блокуванням бойовиками всіх доріг, тому перетинання кордону з окупованої території України до Російської Федерації вона не мала можливості.

З постановою вона ознайомилась коли вийшла з території прикордонної служби. Відповідач при складанні постанови та перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення прав їй не роз`яснював, часу для підготовки та для звернення за правовою допомогою їй не надавався, зміст постанови не проголошувався. В зазначеної постанові зазначено, що вона щиро кається, а також визнає свою вину, але цього не може бути оскільки вона не знала, що на неї складається постанова про адміністративне правопорушення. Вона вважає, що постанова сама по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчинені адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи. Сам факт в`їзду на територію України громадянина України не є свідченням того, що він перетнув на виїзд державний кордон України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України. Чинним законодавством не передбачено подання при в`їзді на територію України громадянином України документів, які підтверджують факт виїзду за межі території України.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, однак була належно повідомлена про час місце розгляду справи в адміністративному позові просила розглядати справи за її відсутністю.

Відповідач начальник групи ІПК ВПС (тип А) ВПС «Мілове» ім. В. Банних старший лейтенант Охрімова І.С. до судового засідання не з`явилась, однак була належно повідомлена про час, місце розгляду справи про причину неявки не повідомила.

Відносно адміністративного позову був наданий відзив з запереченнями однак він належно не завірений підписом відповідача і його не можливо покласти до рішення та дати йому правову оцінку. З тих підстав, що відповідачу можливо не відомо про існування відзиву з запереченнями.

Представник від Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса до судового засідання не з`явився однак був належно повідомлений про час, місце розгляду справи, причину неявки до суду не повідомив.

До суду був наданий в електронному вигляді відзив з запереченнями проти адміністративного позову з додатками до нього який надійшов до суду по електронній пошті.

Відповідно до ч. 7 ст. 59 КАС України слід, що у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним цифровим підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За ч. 2, ч. 3 ст. 99 КАС України слід, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Отже суд не може покласти до рішення та дати належну оцінку відзиву з запереченнями з додатками які не завірені електронним підписом.

Дослідивши матеріли справи, а саме копію постанови про накладання адміністративного стягнення № 143798 від 01.02.2021 року відносно позивача, копію паспорта та картку фізичної особи-платника податків позивача, самий адміністративний позов позивача, слід прийти до думки про можливе задоволення позовних вимог, оскільки:

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2, ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП слід що, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно до ст. 278 КУпАП слід, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Як слід з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП слід, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінюючи надані докази керується ст. 90 КАС України з якої слід, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як слід з ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Норма цього закону відсилає до нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, яким є «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій» визначена Постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 17.07.2019 року.

Відповідно до п. 3 згаданого Порядку в`їзду/виїзду осіб та транспортних засобів за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача».

Стороною відповідача не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності дій як з ухвалення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так й доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Визнання позивачем себе винним у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладання на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правильність прийнятого рішення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

Відповідачами не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності їх дій з прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності дотриманню порядку складання цієї постанови та ознайомлення з нею, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення і на спростування адміністративного позову.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, слід прийти до висновку у задоволенні адміністративного позову оскільки відповідачами не були надані докази які б вказували на існуючий склад адміністративного правопорушення у позивача, саму постанову про накладання адміністративного стягнення скасувати а саму справу закрити.

Позивачем при подачі адміністративного позову був сплачений судовий збір у сумі 454,00 гривні та задоволено позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України слід, що у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З таких підстав судові витрати понесені позивачем які становлять 454,00 гривень підлягають поверненню позивачу.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 20, 71, 77, 86, 90, 159-163, 186 КАС України, ст.ст. 222-1, 247, 251, 258, 286 КУпАП, ст. 33, 55 Конституції України,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову № 143798 від 01 лютого 2021 року, винесену начальником групи інспекторів ІПК віпс (тип А) впс «Мілове» ім. В. Банних старшим прикордонних нарядів у пункту пропуску старшим лейтенантом Охрімовою Іриною Сергіївною відносно ОСОБА_1 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - скасувати.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - закрити.

Стягнути з Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений ним при подачі адміністративного позову судовий збір у сумі 454,00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення, шляхом направлення скарги через Міловський районний суд Луганської області.

Суддя: С.І. Чехов