Справа № 340/3898/20
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/3898/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

за участю секретаря судового засідання Бодюл М.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: Центральне міжрегіональне управлінням Укртрансбезпеки (25031, м. Кропивницький, вул. Автолюбителів, 2)

представник: Гасанов Г.С.

про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №207144 від 25.08.2020 року.

Позов ФОП ОСОБА_1 мотивовано тим, що 14.07.2020 року посадовими особами Київського міжрегіонального правління Укртрансбезпеки проведено рейдову перевірку належного позивачу транспортного засобу марки МАЗ д.н.з. НОМЕР_2 . У ході рейдової перевірки проведено зважування цього транспортного засобу, за результатами якого виявлено перевищення нормативних вагових параметрів. Матеріали цієї перевірки стали підставою для винесення т.в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області спірної постанови №207144 від 25.08.2020 року, якою на підставі абз.15 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн. Позивач стверджує, що таке рішення відповідача є протиправним, оскільки при перевезенні вантажу вказаним транспортним засобом він не виступав автомобільним перевізником, позаяк передав цей транспортний засіб іншому суб`єкту господарювання - ПП "Сільбудсервіс" на підставі договору позички, а той передав його в оренду ТДВ "Хрещатий вимір". Крім того позивач вказує, що його не було повідомлено про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило його права бути присутнім під час розгляду цієї справи та довести свою невинуватість. Наполягаючи на тому, що спірною постановою №207144 від 25.08.2020 року до нього безпідставно застосовано адміністративно-господарський штраф, позивач просив суд визнати її протиправною та скасувати.

Ухвалою від 25.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що за результатами проведення 14.07.2020 року габаритно-вагового контролю транспортного засобу, належного позивачу, встановлено факт перевищення нормативних вагових параметрів, а саме навантаження на строєну вісь становило 25 760 кг при нормативно допустимих 22 000 кг, що на 17,09% більше від нормативного показника. Водій транспортного засобу для здійснення контролю не надав державним інспекторам дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень, виданий компетентними уповноваженими органами. За результатами перевірки складено акт №238248 від 14.07.2020 року, зі змістом якого водій був ознайомлений та надав свої пояснення. Запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт направлено ФОП ОСОБА_1 поштою у належний спосіб, однак на розгляд справи він не з`явився. Доводячи правомірність спірної постанови, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позову, стверджуючи, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт при застосуванні адміністративно-господарських штрафів може покладатися лише на автомобільного перевізника, яким при перевезенні вантажу 14.07.2020 року виступало ТДВ "Хрещатий вимір". Також наголошував на тому, що запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт ФОП ОСОБА_1 отримав лише 28.08.2020 року, тобто після її розгляду та винесення спірної постанови №207144 від 25.08.2020 року.

Представник відповідача правом подачі заперечення не скористався, натомість подав клопотання про необхідність зазначення в мотивувальній частині рішення суду відповідальну особу - фактичного перевізника. Вказав, що на його думку, ймовірно вбачається, що адміністративно-господарський штраф було застосовано не до фактичного перевізника. Тому просить суд у разі задоволення позову обов`язково вказати в мотивувальній частині рішення особу фактичного автоперевізника, який може нести правові наслідки за порушення правил перевезення вантажів із перевищенням нормативно-вагових параметрів. Зазначає, що наявність у мотивувальній частині рішення суду відомостей про особу фактичного автоперевізника дасть можливість відповідачу реалізувати своє право на притягнення винної особи до юридичної відповідальності на підставі статті 250 Господарського кодексу України, а не зазначивши в мотивувальній частині свого рішення винну особу, суд позбавить правової підстави притягнути до відповідальності фактичного автоперевізника і той уникне такої відповідальності.

Ухвалою від 03.02.2021 року суд замінив відповідача - Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області - його процесуальним правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.

Ухвалою від 05.02.2021 року суд вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 26.02.2021 року.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 з 13.03.2017 року зареєстрований як фізична особа підприємець, основним видом його економічної діяльності є вантажний автомобільний транспорт. (а.с. 47 - 51)

Позивач є власником транспортних засобів - вантажного сідлового тягача-Е марки МАЗ д.н.з. НОМЕР_2 та напівпричіпу - спеціалізованого марки Trailor д.н.з. НОМЕР_3 , які він використовує у господарській діяльності. (а.с. 22 - 23)

Посадовими особами Київського міжрегіонального правління Укртрансбезпеки 14.07.2020 року проведено рейдову перевірку транспортних засобів, автомобільних перевізників, водіїв, що здійснюють перевезення пасажирів, вантажів, на автомобільній дорозі а/д "Київ-Чоп" км 36 щодо дотримання ними вимог чинного автотранспортного законодавства України.

У ході рейдової перевірки здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного составу - автомобіля марки МАЗ д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричіпом марки марки Trailor д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_2 та якими перевозився вантаж (кулі чавунні).

За наслідками зважування транспортного составу складено довідку №048220 від 14.07.2020 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт №024807 від 14.07.2020 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, згідно з якими встановлено перевищення вагових обмежень осьових навантажень: при нормативно допустимих 22 000 кг навантаження на строєну вісь становило 25 760 кг, перевищення параметрів від нормативу склало 17,09 %. (а.с. 12, 13)

На підставі цих документів сформовано розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №024807 від 14.07.2020 року, яким ФОП ОСОБА_1 нараховано до сплати 1252,26 євро. (а.с. 15)

За результатами перевірки також складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №238248 від 14.07.2020 року, яким зафіксовано порушення, передбачене абз.15 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. (а.с. 11)

Вказані документи складені посадовими особами Київського міжрегіонального правління Укртрансбезпеки щодо суб`єкта господарювання - ФОП ОСОБА_1 - та листом №52179/18/18-20 від 17.07.2020 року направлені до Управління Укртрансбезпеки в Кіровоградській області як до органу державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання. (а.с. 136)

Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області призначило розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 25.08.2020 року з 10:00 до 13:00, про що листом №59061/28/24-20 від 10.08.2020 року повідомило ФОП ОСОБА_1 (а.с. 68)

Т.в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області, розглянувши 25.08.2020 року справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, виніс постанову №207144, якою на підставі абз.15 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що склало 17000 грн. (а.с. 10)

Копію цієї постанови позивач отримав в Управлінні Укртрансбезпеки у Кіровоградській області 28.08.2020 року та, не погодившись з нею, у вересні 2020 року звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до частин 12, 14, 17 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 1, 4, 8 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Порядок стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (надалі - Порядок №1567).

Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до пунктів 21, 22 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Згідно з пунктами 25, 26, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Судом установлено, що спірною постановою №207144 від 25.08.2020 року до позивача, як до автомобільного перевізника, застосовано адміністративно-господарський штраф згідно з абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яким передбачено, що за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу до автомобільних перевізників застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" наведені такі визначення:

- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів;

- вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;

- великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження;

- дозвіл узгодження умов та режимів перевезень - додатковий дозвіл, що видається уповноваженими органами на проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Частиною 3 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" установлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Як передбачено частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух", з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" встановлено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30 затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (надалі - Правила №30), які встановлюють єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Пунктом 3 Правил №30 визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Згідно з пунктом 4 Правил №30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 7 Порядку №30 передбачено, що дозвіл видається на одноразовий проїзд великогабаритного та великовагового транспортного засобу. У разі здійснення постійних проїздів по одному маршруту тим самим транспортним засобом дозвіл може видаватися на кілька проїздів, але не більше ніж на три місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (надалі - Порядок №879).

Пунктом 3 цієї постанови Кабінету Міністрів України установлено, що дія Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України.

За визначеннями, наведеними у пункті 2 Порядку №879:

3) великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки;

4) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;

5) дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. №30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов;

11) точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

13) погодження маршруту великовагових та великогабаритних транспортних засобів - документ, що видається дорожніми, комунальними, залізничними та іншими підприємствами і організаціями, який підтверджує можливість безпечного проїзду маршрутом. Погодження маршруту великовагових та великогабаритних транспортних засобів є підставою для видачі дозволу на рух.

Згідно з пунктами 3, 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

За змістом пунктів 15, 16, 18, 20 Порядку №879, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до пункту 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Пунктом 28 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 32 Порядку №879 перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов`язаний не пізніше ніж за три доби звернутися до уповноважених Укравтодором підприємств із заявою про видачу погодження маршруту. Дозвіл на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу після отримання погодження маршруту видається уповноваженим підрозділом Національної поліції через центри надання адміністративних послуг.

Учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством. (пункт 37 Порядку №879).

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить, що обов`язок отримати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також внести плату за проїзд такого великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування покладається на перевізника.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами точного габаритно-вагового контролю, проведеного 14.07.2020 року посадовими особами Київського міжрегіонального правління Укртрансбезпеки під час рейдової перевірки належних позивачу транспортних засобів на пункті габаритно-вагового контролю, встановлено перевищення нормативних осьових навантажень, передбачених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху. У водія ОСОБА_2 , який керував транспортним составом, був відсутній дозвіл на рух великовагового транспортного засобу, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Позивач стверджує, що він не може бути притягнутий до відповідальності, передбаченої абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки не виступав перевізником при здійсненні перевезення вантажу 14.07.2020 року вказаними транспортними засобами, а передав їх у користування іншому суб`єкту господарювання - ПП "Сільбудсервіс", а той передав їх в оренду ТДВ "Хрещатий вимір".

На підтвердження цього надав суду копію договору позички №2-19 від 05.02.2019 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 (позичкодавцем) та ПП "Сільбудсервіс" (користувачем), за умовами якого позичкодавець надав користувачу у строкове безоплатне користування транспорті засоби - вантажний автомобіль марки МАЗ д.н.з. НОМЕР_2 та напівпричіп марки Trailor д.н.з. НОМЕР_4 . (а.с. 16 - 18)

Також позивач надав суду копію договору оренди транспортного засобу з екіпажем №ТЗ-1/30-03-20 від 30.03.2020 року, за умовами якого ПП "Сільбудсервіс" (орендодавець) передав вказані транспортні засоби в оренду ТДВ "Хрещатий вимір" (орендарю) на строк до 25.12.2020 року. (а.с. 19 - 21)

У позовній заяві позивач вказував, що 14.07.2020 року саме ТДВ "Хрещатий вимір" цими транспортними засобом здійснювало перевезення вантажу, що підтверджується товарно-транспортною накладною №307 від 13.07.2020, копію якої долучено до позовної заяви. (а.с. 27)

Відповідно до статті 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно зі статтею 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно зі статтею 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568, затверджено Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила №363), які визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Згідно з розділом І Правил №363:

- товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

- перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

- замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.

Відповідно до пунктів 11.1 - 11.5 Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

За змістом частин 1, 2 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документами водія для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, які той повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, наявність товарно-транспортної накладної у водія є обов`язковою умовою перевезення вантажу автомобільним перевізником, що виконує перевезення вантажу на договірних умовах, а її зміст дозволяє встановити коло всіх учасників транспортного процесу, зокрема перевізника (виконавця) та замовника перевезення. Товарно-транспортну накладну виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - у вантажоодержувача, третій - у перевізника. Усі примірники товарно-транспортної накладної повинні мати однакові реквізити та містити однакову інформацію про учасників перевезення та про вантаж.

Суд зазначає, що об`єктивною стороною складу господарського правопорушення, передбаченого абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", є перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Суб`єктами відповідальності за цією нормою є автомобільні перевізники - суб`єкти господарювання, які надають послуги з перевезень вантажів (юридичні особи та фізичні особи-підприємці). Згідно з частиною 2 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" це порушення законодавства про автомобільний транспорт може бути зафіксоване в автоматичному режимі.

При встановленні посадовими особами органу державного контролю факту перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень без відповідного дозволу джерелом інформації про суб`єкта відповідальності за таке порушення законодавства про автомобільний транспорт є насамперед відомості товарно-транспортної накладної, яка супроводжує вантаж, про автомобільного перевізника, оскільки перевізник може не співпадати з водієм, який керує транспортним засобом, чи власником (користувачем) транспортного засобу, зазначеним у реєстраційних документах. Тому відомості товарно-транспортної накладної, зокрема про особу автомобільного перевізника, повинні бути обов`язково зафіксовані посадовими особами органу державного контролю у відповідних документах (актах) при виявленні ними факту перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень.

З копії товарно-транспортної накладної №307 від 13.07.2020 року, долученої позивачем до позовної заяви, вбачається, що у ній перевізником вказаний ТДВ "Хрещатий вимір", замовником вказано ТОВ "ТЛК "Кометатранс", вантажовідправником товару вказано ТОВ "Турбогаз Ужгород", а вантажоодержувачем - ПрАТ "Полтавський ГЗК". (а.с. 27) У позовній заяві позивач стверджував, що ця товарно-транспортна накладна надавалася водієм ОСОБА_2 на вимогу посадових осіб Укртрансбезпеки, які проводили рейдову перевірку та габаритно-ваговий контроль.

Суд установив, що в акті перевірки №238248 від 14.07.2020 року та у розрахунку плати за проїзд №024807 від 14.07.2020 року міститься посилання на ТТН №307 від 13.07.2020 року, проте ні в цих документах, ні у довідці №048220 від 14.07.2020 року, ні в акті №024807 від 14.07.2020 року не зазначений перевізник за товарно-транспортною накладною, яка супроводжувала вантаж, а також відсутня інша інформація, на підставі якої посадовими особами контролюючого органу установлено особу перевізника.

Для з`ясування цих обставин суд викликав у судове засідання для допиту як свідків посадових осіб Київського міжрегіонального правління Укртрансбезпеки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які проводили рейдову перевірку та складали ці документи. Однак, до суду вони не прибули та не пояснили наявність підстав для зазначення у цих документах саме ОСОБА_1 як суб`єкта господарювання, яким здійснювалося перевезення вантажу, а також не спростували твердження позивача про невірно встановленого ними під час рейдової перевірки перевізника вантажу.

Суд установив, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та займається господарською діяльністю у сфері вантажного автомобільного транспорту (КВЕД 49.41). (а.с. 47 - 51) Крім того він є засновником та керівником ПП "Сільбудвервіс", яке також займається господарською діяльністю у сфері вантажного автомобільного транспорту (КВЕД 49.41). (а.с. 41 - 46)

Відповідно до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, затвердженої і введеної у дію наказом Держспоживстандарту від 11.10.2010 року №457, Клас 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт" включає усі види перевезень вантажним автомобільним транспортом: перевезення лісоматеріалів; перевезення великогабаритних вантажів; рефрижераторні перевезення; перевезення великовагових вантажів; перевезення непакованих вантажів (навалом або наливом), включаючи перевезення автоцистернами, у т.ч. збирання молока на фермах; перевезення автомобілів; перевезення відходів і брухту без діяльності щодо їх збирання або утилізації. Цей клас також включає: оренду вантажних автомобілів з водієм; вантажні перевезення транспортними засобами з використанням людської або тваринної сили; надання послуг водія без власного вантажного автотранспортного засобу

На відміну від позивача та ПП "Сільбудвервіс", ТДВ "Хрещатий вимір" таким видом господарської діяльності не займається. (а.с. 32 - 40)

Для з`ясування обставин виконання перевезення 14.07.2020 року, складання товарно-транспортної накладної №307 від 13.07.2020 та її походження суд визнав обов`язковою участь у судовому засіданні позивача, а також викликав для допиту як свідка водія ОСОБА_2 , який є найманим працівником ПП "Сільбудсервіс". Проте до суду ці особи не з`явилися.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачені статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", є видом адміністративно-господарських санкцій, що застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності (ст. ст. 216, 217, 238, 239 Господарського кодексу України).

У статті 241 Господарського кодексу України визначено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За правилами частини 1 статті 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Унормована правилами Порядку №1567 процедура накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачає, що після складання посадовою особою органу державного контролю акту, в якому зафіксовано встановлені під час проведення перевірки порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення не пізніше протягом двох місяців з дня його виявлення здійснюється розгляд справи про порушення.

Керівник органу державного контролю або його заступник, до повноважень якого належить розгляд справ, під час підготовки справи до розгляду повинен з`ясувати, чи належить до його компетенції розгляд цієї справи, чи правильно складено акт та інші матеріали справи про порушення, чи сповіщено суб`єкта господарювання, щодо якого складено акт проведення перевірки, про час і місце розгляду справи, чи витребувані необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання (за наявності) суб`єкта господарювання, який притягається до відповідальності, або інших осіб, що беруть участь у справі.

Вирішуючи під час розгляду справи питання про наявність підстав для винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, посадова особа органу державного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ, зобов`язана з`ясувати, чи було вчинено порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачене статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", чи винний відповідний суб`єкт господарювання в його вчиненні, чи підлягає він притягненню до відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про порушення законодавства про автомобільний транспорт є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність порушення, винність відповідного суб`єкта господарювання у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені дані встановлюються насамперед на підставі акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, у разі потреби - на підставі пояснень суб`єкта господарювання, який притягається до відповідальності, свідків, а також інших документів.

Наведене свідчить, що справа про порушення повинна розглядатися відкрито та на засадах рівності всіх учасників. При цьому розгляд справи можливий у відсутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання лише у разі належного сповіщення суб`єкта господарювання про розгляд справи, а засобами сповіщення суб`єкта господарювання про розгляд справи про порушення визначено розписку чи рекомендований лист із повідомленням.

Суд, оглянувши у судовому засіданні надані відповідачем матеріали справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на підставі яких виносилася спірна постанова, установив, що у ній відсутні належні докази, які б давали можливість встановити суб`єкта господарювання, яким 14.07.2020 року надавалися послуги з перевезення вантажів транспортним составом, щодо якого посадовими особами Укртрансбезпеки здійснено габаритно-ваговий контроль та встановлено перевищення нормативних вагових параметрів. У матеріалах цієї справи відсутня копія товарно-транспортної накладної, яка б мала бути досліджена та врахована т.в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області при винесенні спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №207144 від 25.08.2020 року. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив суду, що він не зберіг цей документ.

Також у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що позивача було завчасно повідомлено про час і місце розгляду справи під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням, як того вимагає пункт 26 Порядку №1567.

Представник відповідача на підтвердження факту повідомлення позивача про час і місце розгляду справи посилався на фіскальний чек АТ "Укрпошта" від 25.08.2020 року (а.с. 76). З нього вбачається, що рекомендований лист (ШКІ 378), адресований Криворучку С.В., прийнятий поштовим відділенням лише 25.08.2020 року о 16:29, тоді як розгляд справи був призначений на 25.08.2020 року з 10:00 до 13:00. Повідомлення про вручення адресату цього листа до суду не надано.

Тож всупереч пункту 27 Порядку №1567 справу про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу розглянуто за його відсутності та позбавлено його права на участь у процесі прийняття рішення.

Через неналежну підготовку матеріалів справи до розгляду т.в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області, розглядаючи цю справу та приймаючи спірну постанову, не перевірив достовірність товарно-транспортної накладної, наявної у позивача, яка за його твердженням супроводжувала вантаж, не з`ясував її походження, не встановив суб`єктний склад учасників перевезення та не з`ясував, хто саме виступав автомобільним перевізником та має нести відповідальність, передбачену абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Відповідно до частини 1, 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд прийшов до висновку, що спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №207144 від 25.08.2020 року не відповідає вимогам та принципам управлінської діяльності, закріпленим у частині 2 статті 2 КАС України, позаяк прийнята необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно, всупереч повноваженням відповідача та вимогам чинного законодавства. Відтак це рішення є протиправним, а позов про його скасування слід задовольнити.

Щодо клопотання представника відповідача про необхідність зазначення в мотивувальній частині рішення суду фактичного перевізника з тією метою, щоб надати відповідачу можливість притягнути винного суб`єкта господарювання до відповідальності в межах строку, установленого статтею 250 ГК України, то суд відхиляє таке клопотання та зазначає, що воно суперечить завданням адміністративного судочинства (стаття 2 КАС України), принципам змагальності та диспозитовності адміністративного процесу (стаття 9 КАС України), вимогам щодо предмету та обов`язку доказування (статті 73, 77 КАС України) та не узгоджується з повноваженнями суду при вирішенні справи та ухваленні рішення (статті 244 - 246 КАС України).

Суд наголошує, що саме порушення, допущені посадовими особами Укртрансбезпеки при складанні акту перевірки, оформленні матеріалів справи та підготовці її до розгляду, а також невиконання представником відповідача обов`язку доказування правомірності спірного рішення, як того вимагає стаття 77 КАС України, призвели до скасування спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу та уникнення порушника від відповідальності, передбаченої цією постановою.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідач у справі - Центральне міжрегіональне управлінням Укртрансбезпеки, який є правонаступником Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області, не є розпорядником бюджетних коштів, оскільки не є самостійною бюджетною установою, а є структурним підрозділом апарату Державної служби України з безпеки на транспорті та її територіальним органом.

Зважаючи на задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору у розмірі 840,80 грн., слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №207144 від 25.08.2020 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш