Справа № 260/625/19
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2021 рокум. Ужгород№ 260/625/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання - Попович М.М.

за участю:

представник позивача: Лазаренко О.О.,

представник відповідача: Яблонський О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування наказів, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі відповідач, ГУНП в Закарпатській області), в якому просить:

1) Визнати протиправним звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

2) Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 11 лютого 2019 року №34 а/с дск про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

3) Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого Управління стратегічних розслідувань Головного управління національної поліції в Закарпатській області.

4) Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, яка полягає у неприйнятті позитивного рішення про надання ОСОБА_1 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 08 січня 2019 року.

5) Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області оформити і видати наказ про перебування у відпустці.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він звернувся до відповідача з рапортом про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 08.01.2019 року. Однак, відповідач, не прийняв позитивного рішення, на думку позивача, що свідчить про протиправну його бездіяльність. Натомість відповідач наказом від 11 лютого 2019 року №34 а/с дск звільнив позивача зі служби в поліції. За таких обставин, вважаючи, що наказ ГУНП в Закарпатській області від 11.02.2019 №34 а/с дек, як і попередня бездіяльність ГУНП в Закарпатській області, яка полягає в не оформленні наказу про відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, є такими, що порушують права та законні інтереси позивача, останній звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі.

03 червня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№7249). Відповідач зазначає, що в період з 09.01.2019 року по 28.01.2019 року ОСОБА_1 був безпідставно відсутній на службі, що підтверджується матеріалами зібраними у ході розслідування. Згідно ч. 4. ст. 40 КЗпП України, підставою для розірвання трудовою договору є прогулу без поважних причин. Так за результатами службового розслідування наказом ГУНП в Закарпатській області № 229 дск від 04.02.2019 року, було звільнено ОСОБА_1 за порушення дисципліни на підставі якого було проголошено наказ № 34 о/с дск від 11.02.2019 року згідно якого ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно п. 6, ч. 1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію».

11 червня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив (вх.№7745). У відповіді на відзив зазначив, що аргументи та правові норми наведені відповідачем у відзиві жодним чином не спростовують підстави оскарження позивачем протиправності дій ГУНП в Закарпатській області щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

04 липня 2019 року позивач подав до суду заяву про розширення предмету позову, якою просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 04 лютого 2019 року №229 дск щодо ОСОБА_1 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року даний адміністративний позов залишено без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на продовження розгляду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року задоволено заяву позивача про відвід головуючого судді Ващиліна Р.О.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2020 року справу № 260/625/19 передано для подальшого розгляду головуючій судді Калинич Я.М.

22 січня 2020 року суд постановив ухвалу про прийняття вказаної справи до свого провадження.

30.07.2020 року до суду від позивача надійшла заява про розширення предмету позову, відповідно до якої просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства, а також допустити негайне виконання судового рішення в межах стягнення грошового забезпечення за один місяць.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, особову справу позивача, матеріали службового розслідування, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.11.2018 року позивачем було скеровано засобами поштового зв`язку рапорт на ім`я начальника ГУНП в Закарпатській області Стефанишина Р.І. про надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, до якого були додані копія свідоцтва про народження сина, ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 від 18.10.2018 року та довідка з місця роботи дружини №547 від 26.11.2018 року (том справи І, а.с.17).

Однак, 30.11.2018 року позивач потрапив в медичний заклад на стаціонарне лікування (том справи І, а.с.16).

На адвокатський запит ОСОБА_3 ГУНП в Закарпатській області повідомило, що станом на 14 грудня 2018 року до сектору документального забезпечення, управління кадрового забезпечення та управління стратегічних розслідувань ГУНП в Закарпатській області рапорт ОСОБА_1 про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку не надходив (том справи І, а.с.20).

08.01.2019 року позивачем було подано повторний рапорт про надання відпустки про догляду за дитиною, ОСОБА_2 , до досягнення ним трьохрічного віку з дня подання рапорту, тобто з 08.01.2019 року. До рапорту було додано наступні документи: копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 18.10.2018 року, довідка з місця роботи ОСОБА_4 №5 від 08.01.2019 року та витяг з наказу №393/06-03 від 31.07.2018 року, довідка про отримання (неотримання) допомоги по догляду за дитиною. На зазначеному рапорті є відмітка про його отримання уповноваженою особою ГУНП в Закарпатській області (том справи І, а.с.21).

17 січня 2019 року представником позивача подано адвокатський запит з проханням надати інформацію про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 від 08.01.2019 року про надання йому відпустки по догляду за дитиною (том справи І, а.с.23).

23 січня 2019 року на адвокатський запит ГУНП в Закарпатській області була надана відповідь, оформлена листом за №Заз/106/2-2019, відповідно до якої повідомлено, що за результатами розгляду рапорта підполковника поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого управління стратегічних розслідувань ГУНП в Закарпатській області, про надання йому з 08 січня 2019 року відпустки відповідно до статті 18 Закону України «Про відпустки», позитивного рішення не прийнято, у зв`язку з відсутністю усіх необхідних документів для оформлення такої відпустки (том справи І, а.с.25).

При цьому, представник позивача зазначив, що за рапортом від 27.11.2018 року взагалі не було прийнято рішення, що на думку представника позивача, свідчить про протиправну бездіяльність ГУ НП в Закарпатській області.

З 09.01.2019 року ОСОБА_1 не вийшов на роботу, за що 11.02.2019 року наказом ГУНП в Закарпатській області №34 о/с дск позивача звільнено.

В судовому засіданні 19 листопада 2020 року були допитані у якості свідків працівники Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_5 начальник сектору документального забезпечення з 2011 року, повідомив суду, що до сектору документального забезпечення прийшов представник позивача та подав особисто рапорт чи заяву про надання відпустки ОСОБА_1 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Кількість додатків не пам`ятав, проте особисто попросив представника позивача надати підтверджуючі документи на право представляти його інтереси. Повідомив, що рапорт зареєстрували і подали керівництву на розгляд, а саме до підрозділу кадрового забезпечення наступного дня. Зазначив, що кількість додатків було приблизно 10 і відрізнялись від тієї кількості, які були зазначені у рапорті. Пояснив суду, що не зобов`язаний перевіряти відповідність додатків при отриманні заяв/рапортів. Зазначив, що Наказом МВС №930 «Порядок розгляду звернень громадян» визначено порядок приймання заяв/звернень, чітко визначено які рішення приймаються за результатом та визначено 5-ти денний термін розгляду таких. Запевнив суд, що підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, а саме рапорту позивача від 27.11.2018 року, не його.

Свідок ОСОБА_6 заступник начальника відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУНП в Закарпатській області (в 2019 році займала посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу комплектування УКЗ ГУНП в Закарпатській області) зазначила, що за рапорт позивача від 27.11.2018 року нічого не може повідомити. Розповіла, що 08.01.2019 року через сектор документального забезпечення надійшов рапорт ОСОБА_1 з додатками. Однак вивчивши документи було виявлено, що відсутня копія свідоцтва про народження дитини про що ОСОБА_1 було повідомлено листом з повідомленням про вручення приблизно через 5-6 днів. Зазначила, що через кілька днів надійшло звернення представника позивача про надання інформації по розгляду рапорту позивача. Представник позивача особисто прийшов до ГУНП в Закарпатській області і під підпис отримав відповідь на його звернення. Повідомила суду, що особисто виходила до представника позивача з рапортом та пакетом документів, які додавались до нього та перераховували кількість додатків, і їх було 8. Проте, зазначила, серед них не виявилось копії свідоцтва про народження дитини. Повідомила, що позивачем не надавалася копія свідоцтва про народження дитини для приєднання до матеріалів особової справи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2018 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Так, пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частинами першою, другою статті 19 Закону № 580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Так, Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут), визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Стаття 1 Дисциплінарного статуту визначає, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Частиною сьомою статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що звільнення із служби в поліції, як вид дисциплінарного стягнення, застосовується до поліцейського виключно у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування.

Як встановлено судом, за результатом службового розслідування наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 11.02.2019 № 34 о/с дск позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції згідно пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Таким чином, до предмета доказування в даній адміністративній справі в межах спірних правовідносин належить перевірка правильності проведення службового розслідування щодо позивача.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, який затверджений наказом МВС України від 07.11.2018, № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» (далі - Порядок) визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1-2 Розділу ІІ Порядку, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: 1) внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; 2) повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку; 3) надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції»; 4) ознаки дисциплінарного проступку, що призвів до загибелі або поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського під час виконання ним службових повноважень; 5) недотримання підстав та порядку застосування або використання вогнепальної зброї, спеціальних засобів або заходів фізичного впливу; 6) недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування; 7) втрату поліцейським службового посвідчення та спеціального нагрудного знака (жетона), табельної, добровільно зданої чи вилученої зброї або боєприпасів, нагородної зброї, якщо вона зберігалася в територіальному органі поліції чи його територіальному (відокремленому) підрозділі, а також закладі, установі Національної поліції України, що належать до її управління (далі - органі (підрозділ, заклад, установа) поліції), а також втрату спеціальних засобів поліцейським чи відсутність їх в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів, а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження; 8) розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом; 10) порушення законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції, а також установ, які належать до сфери управління Національної поліції України, виявлені під час ревізій або перевірок, внутрішніх аудитів; 11) перебування поліцейського на роботі (службі) у стані алкогольного сп`яніння або стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; 12) приховування від обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення, які були відомі поліцейському, але не отримали реєстраційного номера або не були зафіксовані ним у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п.3 Розділу V Порядку службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Порядок проведення службових розслідувань визначений Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом МВС України № 893 від 07.11.2018 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 року за № 1355/32807 (далі - Порядок).

Відповідно до матеріалів службового розслідування вбачається, що начальником УРС ГУНП в Закарпатській області підполковником поліції І.М.Трофіл 30 листопада 2018 року було подано рапорт на ім`я начальника ГУНП в Закарпатській області в якому доповів про те, що 30.11.2018 року надійшов рапорт начальника відділу кримінальної розвідки УРС ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції В.В.Банк про те, що 30.11.2011 року оперуповноважений УРС ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_7 не вийшов на роботу та під час розмови пояснив, що скерував рапорт до канцелярії поліції про надання декретної відпустки (матеріали службового розслідування, а.с.2).

Наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 30.11.2018 року за №2358 «Про створення дисциплінарної комісії та проведення службового розслідування» призначено проведення службового розслідування за фактом безпідставного невиходу на службу ОСОБА_1 та визначено склад комісії: голова комісії інспектор ВІОС УКЗ ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_8 та член комісії оперуповноважений з кадрового забезпечення та оперативного прикриття УСР ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_9 (матеріали службового розслідування, а.с.3).

Разом з тим, наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 05.12.2018 року за №2374 «Про створення дисциплінарної комісії та проведення службового розслідування» призначено проведення службового розслідування за фактом безпідставного невиходу на службу ОСОБА_1 та визначено склад комісії: голова комісії інспектор ВІОС УКЗ ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_8 та члени комісії начальник відділу УСР ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_10 та оперуповноважений з кадрового забезпечення та оперативного прикриття УСР ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_9 (матеріали службового розслідування, а.с.4).

Порядок утворення в органах (підрозділах) поліції дисциплінарних комісій та їх повноваження визначає Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, яке затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07.11.2018 року. Відповідно до пункту 2 розділу І зазначеного Положення дисциплінарна комісія створюється за письмовим наказом Міністра внутрішніх справ України, службової особи поліції або ректора закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, наділених повноваженнями із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (далі - уповноважений керівник), одночасно з прийняттям рішення про призначення службового розслідування.

Дисциплінарна комісія утворюється у складі не менше трьох осіб, з яких визначається голова дисциплінарної комісії.

Однак, наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 30.11.2018 року за №2358 «Про створення дисциплінарної комісії та проведення службового розслідування» визначено склад комісії із двох осіб.

Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (ст.16 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України»).

Відповідно пункту 16 розділу І Положення про дисциплінарні комісії в НП України у разі прийняття уповноваженим керівником рішення про продовження строків проведення службового розслідування повноваження дисциплінарної комісії продовжуються одночасно з виданням письмового наказу про продовження строку проведення службового розслідування.

Судом встановлено, що головною дисциплінарної комісії т.в.о. начальника ВІОС УКЗ ГУНП в Закарпатській області підполковником поліції О.Я.Баторі 30.12.2018 року на ім`я начальника ГУНП в Закарпатській області було подано рапорт про надання дозволу на продовження терміну проведення службового розслідування до 29.01.2019 року (матеріали службового розслідування, а.с.9).

Проте, в порушення норм статті 16 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», наказ керівника про продовження строку проведення службового розслідування не видавався.

Частиною 2 Розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України визначено, що службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Частиною 7 Розділу VI Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України вбачається, що Висновок службового розслідування підписують голова, заступник голови та члени дисциплінарної комісії.

Відповідно до частини 2 статті 19 Дисциплінарного статуту висновок за результатами службового розслідування підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Разом з тим, Висновок службового розслідування датований 28 січня 2019 року, отже службове розслідування проведено з порушенням строків та такий підписаний лише головою комісії та одним членом комісії.

Висновок не підписаний членом комісії майором поліції Шкирта Е.Ю., у зв`язку із перебуванням останньої у відпустці.

Голова комісії не подав пропозиції керівнику про внесення змін до персонального складу комісії.

Дані обставини свідчать про те, що службове розслідування проведено з порушеннями та не у відповідності до положень Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України та Дисциплінарного статуту.

В зв`язку з тим, що наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності від 04.02.2019 року за №229 дск прийнятий на підставі висновку за результатами проведення службового розслідування, який є протиправним, суд вважає, що відповідно є протиправним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. А тому, відповідно , і наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 11 лютого 2019 року №34 а/с дск про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 є протиправним та таким, що належить до скасування.

Відповідно до положень частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, яка полягає у неприйнятті позитивного рішення про надання ОСОБА_1 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 08 січня 2019 року та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області оформити і видати наказ про перебування у відпустці, суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюється Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII.

За змістом частини 1 статті 92 частини 1 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку із навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (ч.2 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію»).

Умови, тривалість і порядок надання працівникам відпусток для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей врегульовані Законом України «Про відпустки», нормами Кодексу Законів про працю України.

Згідно частини сьомої статті 179 Кодексу Законів про працю України відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

У відповідності до статті 181 цього Кодексу відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

За приписами статті 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

У відповідності до статті 18 даного Закону після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Частина третя статті 18 Закону визначає, що така відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, та одним із прийомних батьків.

Відповідно до частини четвертої цієї статті особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків), за бажанням жінки або осіб, зазначених у частині третій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома.

З аналізу наведених норм вбачається, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається, зокрема, і батькові дитини на підставі рапорту (заяви) та підтвердження з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки.

27.11.2018 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до ГУ НП в Закарпатській області рапорт про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку, з 27.11.2018 року, додатком до якого були: копія свідоцтва про народження дитини, серії НОМЕР_2 від 18 жовтня 2018 року та довідка з місця роботи дружини №547 від 26.11.2018 року (том справи І, а.с.17).

Згідно з копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення рапорт позивача від 27.11.2018 року вручений працівнику ГУНП в Закарпатській області Пантьо 28.11.2018 року (том справи І, а.с.18).

Разом з тим, ГУНП в Закарпатській області на адвокатський запит представника позивача від 11.12.2018 року про надання інформації результатів розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27.11.2018 року повідомило, що станом на 14.12.2018 року такий рапорт до сектору документального забезпечення, управління кадрового забезпечення та управління стратегічних розслідувань ГУНП в Закарпатській області не надходив (том справи І, а.с.19-20).

Суд звертає увагу, що рапорт позивача від 27.11.2018 року залишився поза розглядом.

Позивачем надано повторно рапорт 08.01.2019 року з проханням надати відпустку для догляду за дитиною до досягнення не 3-річного віку, з наступними документами: копія свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 18 жовтня 2018 року, довідка з місця роботи дружини №5 від 08.01.2019 року, витяг з наказу №393/06-03 від 31.07.2018 року та довідки про отримання допомоги №12 від 04.01.2019 року. Рапорт отримано працівником поліції Пантьо Р.М. 08.01.2019 року, про що свідчить відмітка на рапорті (том справи І, а.с.21).

Встановлені судом обставини свідчать про те, що вищезазначені документи, при повторному зверненні, є достатніми підставами для оформлення батьком дитини ОСОБА_1 , відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Судом прийнято до уваги, що ГУНП в Закарпатській області за №134/106/2-2019 від 18.01.2019 року на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) направлено лист, в якому зазначено, що у зв`язку з тим, що серед поданих документів відсутня копія свідоцтва про народження дитини, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку не надана (том справи І, а.с.24).

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи вбачається, що відповідачу було достеменно відомо, що місце проживання позивача було змінено та такий проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується тим, що відповідачем надсилалась позивачу кореспонденція на змінену адресу.

Разом з тим, згідно з частинами 1, 3 статті 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Розділом ІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235, зареєстрованим Міністерством юстиції України 20.12.2016 за №1668/29798 (далі - Порядок №1235), підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, надання відпусток відповідно до законодавства.

Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №1235 визначено, що підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку №1235, у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.

Проте, відповідачем не вживались дії щодо повідомлення позивача про те, що ним не подано весь комплект документів та не було роз`яснено, як слід усунути вказаний недолік.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачем при поданні рапорту не було додано копії свідоцтва про народження дитини (акт працівників ГУНП в Закарпатській області про відсутність документа, і т.д.), навпаки, у відбитку штемпелю вхідної кореспонденції ГУНП в Закарпатській області здійснено відмітку про те, що рапорт на 1 арк., а додатків на 8 арк.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У постанові від 13.06.2017р. у справі №21-1393а17 ВСУ роз`яснив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

В даному випадку, звернення позивача розглянуто та вчинено дії.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що позивачем при зверненні не було надано копії свідоцтва про народження дитини, з огляду на те, що доказів відсутності такого серед додатків відповідачем не надано, акта про відсутність в переліку додатків до рапорту документа відповідачем не складалось, що свідчить, що такий документ серед додатків таки був.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач, стосовно звернення позивача з рапортом 08.01.2019 року, діяв неправомірно, а тому дану позовну вимогу слід задовольнити шляхом визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 08.01.2019 року.

Разом з тим, позовна вимога про зобов`язання відповідача оформити та видати наказ про перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 08.01.2019 року не належить до задоволення, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд зауважує, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченими ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ), критеріям, суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

З урахуванням змісту позовних вимог та огляду на положення КАСУ щодо компетенції адміністративного суду, суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується та приймати замість цього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, а також давати вказівки, які б свідчили про вирішення питання, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень (прийняття рішення по суті рапорту), оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Правова позиція щодо неможливості підміняти собою органи владних повноважень, також узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму від 24.10.2008 № 13.

Також суд враховує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАСУ). Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

А тому, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог зобов`язавши ГУНП в Закарпатській області розглянути його рапорт від 08.01.2019 року, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Однак, суд приходить до переконання, що дана позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу наразі є передчасною, оскільки відповідачем повинен розглянутись рапорт ОСОБА_1 від 08.01.2019 року про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Суд вважає за необхідне повідомити позивачу, що він не позбавлений права звернутись до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в разі неприйняття позитивного рішення за його рапортом від 08.01.2019 року.

У зв`язку з вищенаведеним у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити, як передчасному.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Тому суд вважає, що рішення суду в частині поновлення позивача на посаді слід звернути до негайного виконання.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 72 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати присудженню та розподілу не підлягають у зв`язку із звільненням позивача від їх сплати.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 08 січня 2019 року про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 08 січня 2019 року про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та прийняти вмотивоване рішення за результатами розгляду такого з урахуванням висновків суду.

4. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної полціїі в Закарпатській області від 04 лютого 2019 року №229 дск "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності оперуповноваженого УСР ГУНП ОСОБА_1 ".

5. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 11 лютого 2019 року №34 о/с дск "По особовому складу", яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

6. Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної розвідки управління стратегічних розслідувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 11 лютого 2019 року.

7. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допустити до негайного виконання.

8. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці 05.03.2021 року та наказів голови Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.03.2021 року №17/0 «Про тимчасові заходи попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену корона вірусом COVID-19» повний текст рішення виготовлений та підписаний 11 березня 2021 року.

СуддяЯ. М. Калинич