Справа № 420/15099/20
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ламан Транс-Експрес (вул. Отамана Головатого, 145, м. Біляївка, Одеська область, 67600, ) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Успенсьука, 4, м. Одеса, 65045, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Ламан Транс-Експрес до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови від 19.10.2020 року №221292.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 16.09.2020 року року о 13 год. 35 хв., на автодорозі м. Київ, Кільцева дорога-Григоровича-Барського, головними спеціалістами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено перевірку транспортного засобу, за результатами якої було складено акт №243634 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно якого під час перевірки виявлено наступне порушення «Надання послуг з перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, а саме навантаження на одиночну вісь складає 15740 (43,09%) чим порушено вимоги п. 22.5 ПДР, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не оформлено тахокарта за 16.09.20 водія ОСОБА_1 індивідуальна контрольна книжка водія; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за що передбачено абз. 3,16 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

19.10.2020 р. було винесено постанову № 221292 від 19.10.2020 р. про застосування адміністративно-господарського штраф, якою до ТОВ «Ламан Транс-Експрес» застосовано штрафу розмірі 34000 грн.

Позивач вважає Постанову №0221292 незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

З 09.09.2020 р. Управління Укртрансбезпеки в Одеській області втратило повноваження щодо розгляду справ про порушення, віднесені до компетенції Укртрансбезпеки, у зв`язку з утворенням Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Зі змісту постанови не вбачається за яке із порушень в акті застосовано адміністративно-господарський, у постанові відсутнє посилання на порушену позивачем норму, не зазначено змісту порушення, яке слугувало підставою для накладення на позивача штрафної санкції, у зв`язку з чим не можливо встановити, за яке конкретне порушення до позивача застосована адміністративно-господарська санкція.

За результатами габаритно-вагового контролю водієві транспортного засобу у порушенні зазначених вимог не було видано: а ні талон (чек) про зважування, а ні довідку про здійснення габаритно-вагового контролю, а ні акту про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів.

На вимогу водія спеціаліст, який проводив зважування автомобіля, не надав документи про проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки та не надав жодної інформації про використовувані автомобільні ваги.

Крім цього, відповідач повинен надати, крім іншого, докази здійснення вагового контролю справними, пройшовшими періодичну повірку (метрологічну атестацію) засобами контролю.

Таким чином Позивач вважає, що спірна постанова не є законною та обґрунтованою, а тому має бути визнана протиправною та скасована з вищевикладених підстав.

Ухвалою судді від 30.12.2020 року відкрито провадження по справі та повідомлено сторін, що суд розгляне справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

19.01.2021 року до суду надійшов відзив в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Позивачем у позовній заяві вказано що постанову було винесено Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області, яка на той час знаходилась у стадії реорганізації. Це не е суттєвим та не спростовує його порушення, а по суті Південне міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки яке було утворено з 15.10.20 р. є правонаступником

На розгляд справи 19.10.20 р. позивач був належним чином та завчасно викликаний, про що свідчить запрошення від 05.10.2020 р., яке він отримав наручно.

Будь яких документів щодо вибуття автомобілів із власності, користування, передачі їх іншій особі позивач ні під час перевірки транспортних засобів, а також під час розгляду справи відповідачу не надав, письмових заперечень не надходило. Перевізником за даними право стосунками правомірно та обґрунтовано визнаний саме позивач.

Крім того, на підтвердження відповідності зважувальної техніки технічним вимогам відповідач надав свідоцтво про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки

Таким чином відповідачем виконано всі вимоги передбачені законодавством, з огляду на те, що, визнання його дії протиправними як по складенню матеріалів контролю так і застосуванню штрафу є безпідставними.

27.01.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач додатково зазначив, що відсутність належним чином оформленої довідки про здійснення габаритно-вагового контролю, яка є підтверджуючим документом щодо здійснення габаритно-вагового контролю, що містить найменування, місце розташування пункту габаритно-вагового контролю, результати вагового контролю на осі та габаритного контролю транспортного засобу, відомості посадової особи Укртрансінснекції, що проводила габаритно-ваговий контроль та оператора вагового комплексу, свідчить про не доведеність порушення вагового контролю з боку Перевізника.

Доводячи повірку засобу відповідачем надано Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П40М04504920, згідно якого, ваги автомобілі тензометричні "Лахта-У" СВ-80000А/18. зав №1017, виробник ООО "Метровес", відповідає вимогам ДСТУ EN45501:2017.

У той же час, зазначений документ, не підтверджує факту, що зважування транспортного засобу позивача проводилось Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки належною вимірювальною технікою, яка перебувала у робочому стані, оскільки відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт задіяння саме вказаного вимірювального засобу під час рейдової перевірки та здійснення зважування транспортного засобу позивача.

Відсутність зазначення будь-яких ідентифікуючих реквізитів приладу, яким здійснювався габаритно-ваговий контроль процедурних документах рейдової перевірки викликає обґрунтовані сумніви у позивача щодо здійснення заходів такого контролю вказаним вище приладом на який посилається відповідач.

Зважування автомобіля позивача за допомогою ваг типа «Лахта - У», модифікація СВ-80000А/18 здійснювалось в порушення Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування.

Крім того, позивач зазначає, що постанову №221290 від 19.10.2020 р. було винесено коли вже існувало Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки з відповідними повноваженнями та функціями, тоді як Управління Укртрансбезпеки в Одеській області вже не існувало і оскаржувану постанову було винесено не у межах його повноважень. У цьому випадку, посилання представника відповідача на правонаступництво є недоречним.

Позивач вважає, що габаритно-ваговий контроль його транспортного засобу був здійснений з порушенням вимог законодавства, що регламентує проведення зважування вантажного автомобілю під час здійснення вказаного контролю, що потягло прийняття неправомірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. Крім цього, постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19.10.2020 р. винесено органом, яке припинило своє існування на дату винесення цієї постанови.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Зважаючи на перебування головуючого судді на навчанні у період з 01.03.2021 по 05.03.2021 включно, справа розглядається 09.03.2021 року - у перший робочий день після закінчення навчання, який є останнім днем строку, визначеного ст. 258 КАС України для розгляду справи, з урахуванням приписів ч.1 та ч.6 ст.120 КАС України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ТОВ «Ламан Транс-Експрес» зареєстровано 22.02.2008 р. у якості суб`єкта господарювання - юридичної особи, основним видом діяльності якого є за кодом КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

16.09.2020р. Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №243634, яким зафіксовано, порушення чинного законодавства у сфері перевезень вантажів з боку ТОВ Ламан Транс-Експрес, а саме «Надання послуг з перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, а саме навантаження на одиночну вісь складає 15740 (43,09%) чим порушено вимоги п. 22.5 ПДР, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не оформлено тахокарта за 16.09.20 водія ОСОБА_1 індивідуальна контрольна книжка водія; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за що передбачено абз. 3,16 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 16.09.2020 року, встановлено, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 керуючи автомобілем VOLVO FH 12.460 державний номер НОМЕР_1 з причепом SDC державний номер НОМЕР_2 , допустив значне перевантаження на другу вісь транспортного засобу, що також відображено у квитанції від 16.09.2020 року.

На адресу позивача, відповідачем направлено запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення, з проханням прибути 19.10.2020 року до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області для участі у розгляді справи, яке було отримано представником позивача 08.10.2020 року, що також не заперечується позивачем.

19.10.2020р. Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №221292, згідно якої на ТОВ Ламан Транс-Експрес накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 34 000 грн. за порушення, викладене в акті від 16.09.2020 року №243634, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 16 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позивач, не погоджуючись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Спірні правовідносини щодо здійснення державного контролю на автомобільному транспорті виникли між позивачем ТОВ Ламан Транс-Експрес та суб`єктом владних повноважень Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області, який був територіальним органом Укртрансбезпеки та правонаступником якого є Південне міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України Про автомобільний транспорт №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2344-III), відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За приписами частини 3 статті 6 Закону №2344-III, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).

Згідно зі статтею 2 Закону України Про автомобільний транспорт (далі - Закон №2344-III, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України Про транспорт, Про дорожній рух, чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Частиною 2 ст. 29 Закону України Про дорожній рух передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону №2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 33 Закону України Про автомобільні дороги).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони.

Відповідно до п. 16 цієї Постанови, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30.

Згідно з п. 3 цих Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, передбачено що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. (далі - Порядок №879).

Відповідно до пп. 4 п. 2 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з абз. 1 п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Таким чином, обов`язок внесення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів покладено саме на перевізника.

Згідно зі ст. 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію (ст. 33 Закону №2344-III).

Відповідно до абзаців 14, 15, 16 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм без відповідного дозволу.

Згідно з підпунктом 6 пункту 2 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

При цьому, пункт 12 Порядку №879 передбачає, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 13 Порядку № 879 визначено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

За приписами пунктів 1 - 3, 8 розділу ІІ Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 № 255, габаритно-ваговий контроль пересувними пунктами здійснюється на спеціально обладнаних ділянках доріг I - IV категорій. Пересувний пункт габаритно-вагового контролю влаштовується на автомобільних дорогах загального користування з урахуванням параметрів видимості для певної категорії дороги згідно з вимогами ДБН В.2.3-4:2015 Автомобільні дороги. Частина I. Проектування. Частина II. Будівництво у спеціально обладнаних для проведення габаритно-вагового контролю місцях або на майданчиках для відпочинку, стоянках та майданчиках для короткочасної зупинки автомобілів, обладнаних перехідно-швидкісними смугами. Пересувний пункт габаритно-вагового контролю повинен мати: 1) позначення відповідними тимчасовими дорожніми знаками; 2) рівну поверхню із поздовжнім та поперечним ухилом Ј 3 проміле; 3) тверде покриття (асфальтобетонне або цементобетонне) без деформацій дорожнього одягу; 4) ширину не менше ніж 7,0 м. Вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.

З матеріалів справи вбачається, що ваги автомобільні тензометричні поосьового зважування «Лахта-У» модель СВ 80000А/18, заводський номер 1017, відповідає вимогам ДСТУ EN 45501:2007 та паспорту ваг, та пройшла щорічну повірку, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 08.05.2020 року №П40М04504920зі строком дії до 08.05.2021, яке видане Державним підприємством «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації»

Разом з цим відповідач жодним належним доказом не спростував твердження позивача про неналежне здійснення габаритно-вагового контролю та встановлення перевищення допустимого навантаження одиночну вісь складає на 43,09% що в сумі склало 15,74 т. При цьому фактична маса вантажного автомобілю з вантажем встановлена 40,48 т при нормативно допустимої 44 т.

Окремо суд наголошує, що відсутність зазначення будь-яких ідентифікуючих реквізитів приладу, яким здійснювався габаритно-ваговий контроль у чеку (квитанції) такого приладу, тобто в документі, який встановлює обсяг ваги транспортного засобу, викликає обґрунтовані сумніви у суду щодо здійснення заходів такого контролю вказаним вище приладом на який посилається відповідач.

Таким чином, чек (квитанція), на підставі якої відповідачем складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю не може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує факт зважування транспортного засобу позивача вимірювальною технікою, яка перебувала в робочому стані, та має Свідоцтво про державну метрологічну атестацію, на яке посилається відповідач.

Суд звертає увагу, що свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки містить назву, позначення та порядковий номер, заводський номер вимірювальної техніки. В той же час, чек (квитанція), документ, який не має назви але наданий відповідачем в підтвердження проведення зважування транспортного засобу позивача - не містить реквізитів щодо назви, позначення, порядкового номеру, заводського номеру вимірювальної техніки, якою було проведено ваговий контроль. Крім того, вказаний документ не підписано жодною особою, яка проводила ваговий контроль, він не містить серійного номеру, ПІБ водія, моделі причіп, держ. номеру причіпу.

Надана довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю не є належним доказом здійснення габаритно-вагового контролю, оскільки не містить всіх підписів, зокрема оператора вагового комплексу, а також в ній не зазначені відомості про ваговий комплекс, якій застосовувався при здійсненні габаритно-вагового контролю.

Таким чином, у складених за результатами габаритно-вагового контролю актах, довідки не зазначені будь - які характеристики зважувального обладнання, яке було використане відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, який відсоток похибки таких ваг.

Крім того, відповідно до пункту 22 Порядку №879, у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник Державної автомобільної інспекції тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення (частина 1 статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до пункту 23 Порядку №879, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Згідно з пунктом 24 Порядку №879, після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Матеріали справи не містять жодних доказів з приводу того, що встановивши перевищення нормативно допустимих вагових параметрів, водієві або власникові транспортного засобу пропонувалось привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами чи доказів відмови водія або власника транспортного засобу привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами.

Наведені обставини ставлять під сумнів об`єктивність проведеного габаритно-вагового контролю та достовірність його результатів.

У зв`язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача проведений з порушенням процедури здійснення габаритно-вагового контролю, передбаченої Порядком № 879, у зв`язку із чим суд вважає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19.10.2020р. №221292 про стягнення з ТОВ Ламан Транс-Експрес 34000 грн. підлягає скасуванню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь Позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 2102, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Ламан Транс-Експрес (вул. Отамана Головатого, 145, м. Біляївка, Одеська область, 67600, ) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Успенсьука, 4, м. Одеса, 65045, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю Ламан Транс-Експрес адміністративно-господарського штрафу від 19.10.2020 року №221292.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (просп. Перемоги,14, м.Київ, 01135, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ламан Транс-Експрес (вул. Отамана Головатого, 145, м. Біляївка, Одеська область, 67600, ) судові витрати у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.