Справа № 380/10454/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/10454/20 пров. № А/857/2423/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Хома О.П.

час ухвалення рішення 28.12.2020 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення 28.12.2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період походження військової служби з 01.11.2013 по 23.10.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби за період з 01.11.2013 по 23.10.2018.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням за період з 01.11.2013 по 23.10.2018, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 23.10.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням за період з 01.11.2013 по 23.10.2018, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 23.10.2018.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не проведення 23.10.2018 остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової служби у запас Збройних Сил України.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати мені грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати мені грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного суду, висловлену у зразковій справі з зазначеного питання №620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019р. Такий самий суб`єктний склад сторін та предмет спору і в справі №380/10454/20 за його позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (23.10.2018р.) та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити мені грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (23.10.2018р.)

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

ОСОБА_1 проходив військову службу у лавах Збройних Сил України, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 03.09.2015 серії НОМЕР_4 .

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 01.11.2013 №2 ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків у в/ч НОМЕР_1 з 01.11.2013, вказане підтверджується довідкою командира в/ч НОМЕР_1 від 18.12.2020 №444.

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 20.09.2018 №522 ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом к пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.10.2018 №224 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 23.10.2018.

Наказ від 23.10.2018 №224 не містить відомостей щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки; грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням за період з 15.10.2013 по 23.10.2018, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби; індексації грошового забезпечення за період походження військової служби з 15.10.2013 по 23.10.2018.

ОСОБА_1 звертався до в/ч НОМЕР_1 з заявою про виплату йому вищезазначених виплат.

Листом в/ч НОМЕР_1 від 06.10.2020 №350/188/477 повідомлено позивача про те, що він не набув права на грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням за період з 15.10.2013 по 23.10.2018, оскільки в/ч НОМЕР_1 не зазначена у переліку відповідних місцевостей. Роз`яснень стосовно вимог позивача щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби в/ч НОМЕР_1 не надано.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період походження військової служби з 01.11.2013 по 23.10.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби за період з 01.11.2013 по 23.10.2018. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням за період з 01.11.2013 по 23.10.2018, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 23.10.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням за період з 01.11.2013 по 23.10.2018, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 23.10.2018. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не проведення 23.10.2018 остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової служби у запас Збройних Сил України. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Апеляційну скаргу позивачем подано лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати мені грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік.

В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржувалося.

Тому, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів перевіряє рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відпустка учасника бойових дій передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-XII, а відпустка за виконання обов`язків військової служби, які пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, передбачена частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII.

Обидві ці відпустки є додатковими відпустками.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що якщо додаткова відпустка, передбачена частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII, надається військовослужбовцям із збереженням грошового та матеріального забезпечення, то додаткова відпустка, передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-XII, надається учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати.

На відміну від відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 22.10.1993 №3551-XII, відпустка учасника бойових дій надається не лише військовослужбовцю, а й будь-якій особі, яка не є військовослужбовцем (звільненій з військової служби), однак має статус учасника бойових дій.

Позивач, як учасник бойових дій, претендує на компенсацію за невикористанні за період несення ним військової служби дві щорічні додаткові відпустки, надання якої передбачено двома різними законами.

Однак відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Таким чином, ця норма розповсюджується і на інші додаткові відпустки, надання яких передбачено іншими законами.

Системне тлумачення законодавства зумовлює висновок суду про наявність у позивача права на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за його вибором.

Нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбачені частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII, унеможливлює нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки, передбачені пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-XII, і навпаки.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги в частині оскарження дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за обидва види додаткових відпусток та зобов`язання нарахувати таку компенсацію одночасно за вказаними відпустками не можуть бути задоволенні як взаємовиключні.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що порівняльний аналіз двох видів додаткових відпусток, право на компенсацію за невикористання яких належить позивачу, але не може бути реалізовано одночасно, свідчить, що компенсаційні виплати за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII за 2013 - 2018 роки (за 6 років) є більш вигідними для позивача , ніж компенсаційні виплати за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-XII за 2015-2018 роки (за 4 роки).

Виходячи із наданих суду повноважень та відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість задоволення позову в цій частині шляхом визнання протиправними дій в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2013 - 2018 роки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (23.10.2018) та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити таку компенсацію.

Відтак, у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (23.10.2018) та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (23.10.2018) вірно відмовлено судом першої інстанції.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного суду, висловлену у зразковій справі з зазначеного питання №620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019р. колегія суддів відхиляє, оскільки суд не дійшов висновку про відсутність у позивача права грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, а дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі №380/10454/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 11 березня 2021 року.