Справа № 380/8125/20
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/8125/20
У Х В А Л А
з питань залишення позовної зави без розгляду

05 березня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Кузана Р.І. розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу у день виключення зі списків особового складу 17.07.2019 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;

- визнати протиправними дії відповідача щодо повторного розрахунку вартості речового майна, що належить до видачі позивачу, оформленого довідкою №183 від 12.05.2020;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 53345,80 грн. відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі від 02.08.2019 №49.

Представник відповідача разом із відзивом (вх.№57202) подав до суду клопотання від 02.11.2020 про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. Клопотання мотивоване тим, що позивач, на його думку, пропустив встановлений ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України місячний строк звернення до суду. Крім цього, вказує на те, що позивач наказ №154 від 17.07.2019 про виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 станом на день виключення зі списків не оскаржував, з рапортом (заявою) про не виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не звертався.

При вирішенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд керувався таким.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частини друга статті 122 КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи вказаним Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон України № 2011-XII).

Як зазначено у статті 1 вказаного Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статею 9 (у редакції до 1 січня 2007 року) та статею 91 (у редакції після 1 січня 2007 року) Закону України № 2011-XII передбачено право військовослужбовців на отримання за рахунок держави речового майна.

За змістом частини першої статті 91 Закону України № 2011-XII продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» від 28.10.2004 № 1444 затверджено Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час (чинне на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення № 1444), відповідно до пункту 2 якого метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців в обмундируванні, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазнево-пральному обслуговуванні особового складу.

Згідно з пунктом 27 Положення № 1444 військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Як передбачено приписами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Аналіз норм статті 91 Закону України № 2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пункту 27 Порядку № 1444, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби свідчить про те, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна.

При цьому пунктом 27 Порядку № 1444 визначено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення.

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Суд зазначає, що приписами Порядку № 1444 не визначений строк протягом якого військовослужбовці після звільнення повинні звернутися за отриманням грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Суд встановив, що позивачу при звільненні не виплачена компенсація за неотримане під час проходження військової служби речове майно.

З матеріалів справи видно, що позивач з метою реалізації свого права на отримання компенсації за неотримане речове майно звертався до відповідача із відповідною заявою, на яку отримав відповідь № 50/14/27-3-825 від 05.08.2019

У відповіді зазначалося, що ОСОБА_1 проведено нарахування за неотримане речове майно згідно з довідкою-розрахунком №49 від 02.08.2019 на суму 53345,80 грн. Крім цього, повідомлялося, що при надходженні коштів з довольчого органу буде повідомлено додатково і вказана сума буде здійснена у встановленому порядку.

Аналізуючи зміст вказаної відповіді суд зазначає, що ОСОБА_1 не було відмовлено у нарахуванні і виплаті вказаної компенсації. Більше цього, позивачу повідомлялося про нарахування компенсації за неотримане речове майно в сумі 53345,80 грн, однак зазначалося, що виплата такої буде проведена після надходження коштів.

З огляду на викладене у позивача не було підстав вважати, що його право на компенсацію за неотримання речове майно порушене, відтак підстав звернення до суду з позовом не було.

Разом з цим, з матеріалів справи видно, що позивачем було отримано нову довідку про вартість речового майна, що налить до видачі №183 від 12.05.2020 в розмірі 13636,01 грн., тобто значно меншому, ніж було передбачено довідкою №49 від 02.08.2019.

З огляду на вказане, суд вважає, що строк звернення до суду необхідно обраховувати з моменту отримання позивачем нової довідки від 12.05.2020.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся із позовною заявою до суду 01.10.2020.

Суд також враховує, що станом на день звернення позивача до суду підпунктом 2 пункту 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України доповнено пунктом 3 такого змісту: «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах встановленого нормами ст. 122 КАС України строку. Відтак доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом є необґрунтованими, тому у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду слід відмовити.

При вирішення вказаного питання суд також враховував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 09.07.2020 у справі № 240/11529/19.

Керуючись ст.ст. 122, 240, 248, 256 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Р.І. Кузан