Справа № 420/1447/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1447/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держаної міграційної служби України в Одеської області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014), Подільського районного відділу Головного управління Держаної міграційної служби України в Одеської області (вул. Соборна,74, м. Подільськ, Одеська область, 66302) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась з позовом (а.с. 1-3) ОСОБА_1 до Головного управління Держаної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУ ДМС), Подільського районного відділу Головного управління Держаної міграційної служби України в Одеської області (далі Подільський РВ ГУ ДМС), в якому просила:

визнати протиправною відмову ГУ ДМС в особі Подільського РВ ГУ ДМС від 06.08.2020 №5136-824/5136.1-20 щодо видачі їй ОСОБА_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

зобов`язати ГУ ДМС в особі Подільського РВ ГУ ДМС оформити та видати їй ОСОБА_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

Позивач зазначила, що вона у зв`язку з релігійними переконаннями та необхідністю отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 353 від 04.06.1994 року та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, звернулася до Подільського РВ ГУ ДМС із заявою щодо оформлення і видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, у зв`язку із втратою нею та необхідністю отримання нового паспорта, однак їй в здійсненні цієї процедури органами міграційної служби було відмовлено.

Позивач вважає вказану відмову протиправною.

Водночас, позивач вказує, що на сьогоднішній день існує два законодавчих акти що встановлюють правовідносини у сфері оформлення та видачі паспортів та які за юридичною силою вищі за постанови Кабінету Міністрів України. Це Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ та Закон України «Про Єдиний Державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492- VI (далі Закон про ЄДДР). Зазначені законодавчі документи Верховної Ради України є чинними, їх дія не припинена в установленому законодавством порядку. Чинна редакція Закону про ЄДДР передбачає альтернативу паспортам з безконтактним електронним носієм (у ст. 14 зазначено про те, що документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення Україну, що виготовляється у формі буклета), а, отже, може забезпечити реалізацію такого права, це право може реалізовуватися також у інший законний спосіб. Таким альтернативним способом виступає законодавчо закріплене Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису таПорядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі Постанова КМУ № 302) ДМС України розпочала здійснювати оформлення та видачу внутрішніх паспортів громадян України у вигляді пластикової картки з відповідними характеристиками, які описані у вказаній вище постанові.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Постановою КМУ № 302 безконтактний електронний носій паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки містить відцифровані персональні дані. Позивач вважає, що обробка персональних даних є незаконною та порушує її особисті права, право на повагу приватного та сімейного життя, її релігійного переконання.

Статтею 32 Конституції України гарантовано право громада на відмову від обробки персональних даних про них. Виключенням з цього правила є умова, коли така обробка прямо передбачена законом та лише в інтересах національній безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Позивач просила задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою суду від 03.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 15-16).

Представник ГУ ДМС надав до суду відзив на позов (а.с. 18-34), в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та зазначив, що дійсно в серпні 2020 до Подільського РВ ГУ ДМС звернулась ОСОБА_1 із заявою про видачу їй паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і без присвоєння унікального номера запису в ЄДДР (УНЗР).

Представник відповідачів зауважив, що Подільський РВ ГУ ДМС у межах строку визначеного Законом України «Про звернення громадян» надав письмову відповідь на заяву з відповідними роз`ясненнями щодо отримання паспорта громадянина України. У наданій відповіді Подільський РВ ГУ ДМС зазначив, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Паспорт громадянина України оформлюється при наданні заяви встановленої форми та всіх необхідних документів, які позивачем подані не були, тому обов`язок щодо видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-Х1І у даному випадку відсутній, а вимоги є необґрунтованими. Відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Також представник відповідачів зазначив, що у п. 2 Постанови КМУ № 302 зазначено, що паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Відповідно до п. 3 Постанови № 302, прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Представник відповідачів стверджує, що враховуючи викладене, на день звернення позивача із заявою, у Подільського РВ ГУ ДМС були відсутні правові підстави для видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки.

Заяву ОСОБА_1 було розглянуто на підставі Закону України «Про звернення громадян» та надано відповідь на порушені в заяві питання.

Також на думку представника відповідачів нічим не підтверджені доводи позивача щодо дискримінації з боку Подільського РВ ГУ ДМС за релігійною, віковою ознакою або порушення права на ім`я.

Крім того, представник відповідачів зазначив, що питання щодо правомірності відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду. Постановою Верховного суду від 19.09. 2018 року у зразковій справі Пз/9901/2/18.

Проте на думку представника справа № 420/1447/21 не підпадає під ознаки типової справи з огляду на наступне.

Стосовно першої ознаки зразкової справи, а саме позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, але позивач не звернувся із відповідною заявою для отримання адміністративної послуги - оформлення та видача паспорта громадянина України та за відсутності необхідних документів (фотокартки, свідоцтва про народження тощо), то можливо дійти до висновку про відсутність факту відмови у видачі паспорту у формі книжечки.

Заяву ОСОБА_1 було розглянуто Подільським РВ ГУ ДМС у межах строку визначеного ЗУ «Про звернення громадян» та надано позивачу письмову відповідь на його заяву з відповідними роз`ясненнями щодо оформлення та видачі паспорту громадянина України, тобто а ні Подільським РВ ГУ ДМС, а ні ГУ ДМС України в Одеській області не приймалось рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України в формі книжечки.

Щодо другої ознаки зразкової справи, а саме відповідач - територіальні органи ДМС України, представник відповідача зауважив,що згідно з Постановою Кабінету міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної міграційної служби» від 15.06.2011 № 658, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області є територіальним органом Державної міграційної служби України.

Відповідно до пункту 7 Положення про Головне управління затвердженого наказом Державної міграційної служби України від 14.02.2015 № 19, Головне управління здійснює свої повноваження на території адміністративно- територіальної одиниці безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні підрозділи, а також шляхом взаємодії з пунктами тимчасового розміщення біженців, пунктами тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та центрами надання адміністративних послуг.

Подільський РВ є територіальним підрозділом Головного управління та не є юридичною особою публічного права відповідно до зазначеного Положення. Враховуючи той факт, що Подільський РВ є територіальним підрозділом Головного управління, а не територіальним органом ДМС, адміністративна справа № 420/1447/21 не підпадає під ознаки зразкової справи.

Також на думку представника відповідача відсутня третя ознака зразкової справи. Предметом спору у зразковій справі є - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ. Представник відповідача зазначає, що під час надання відповідей від 03.03.2020 року Подільським РВ ГУ ДМС України в Одеській області не було зазначено, що відмова ОСОБА_1 у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки пов`язана саме з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних.

Справа розглянута у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що у серпні 2020 до Подільського РВ ГУ ДМС звернулась ОСОБА_1 із заявою, в якій зазначила, що звертається до Подільського РС ГУ ДМС за місцем проживання із заявою щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, у зв`язку з втратою нею та необхідністю отримання нового паспорта (а.с.5).

Також заявник зазначила, що вона не має наміру оформляти паспорт у формі пластикової картки та не надає згоду на зберігання та обробку її персональних даних.

Листом від 06.08.2020 №5136-824/5136.1-20 Подільський РВ ГУ ДМС повідомив позивача, що відсутні підстави для оформлення паспорту у вигляді книжечки, у зв`язку з втратою нею та необхідністю отримання нового паспорта (а.с. 6-7).

Позивач не погодившись із відповіддю Подільського РВ ГУ ДМС звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу оформлення та видачі паспорту громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України про ЄДДР документами, оформлення яких встановлено цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, є документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є, зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно з частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Частиною 1 ст. 21 Закону України про ЄДДР визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення № 2503-XII бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п. 1 Постанови КМУ № 302 затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Пунктом 2 Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

з 01 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року

з 01 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Згідно з п. 3 Постанови КМУ №302 до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється.

При розгляді вказаної справи суд вважає необхідним враховати та застосувати висновки Великої Палати Верховного Суду по зразковій справі № 806/3265/17 щодо правомірності відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

В постанові Великою Палатою Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі Пз/9901/2/18 щодо правомірності відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки визначено, що ознаками цієї типової справи є:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховною Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховною Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Частиною 3 ст. 291 КАС України визначено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У постанові від 19.09.2018 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у виглядікартки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону України № 5492-VI.

Разом з тим, при вирішенні спору, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець, приймаючи Закон № 1474-VІІІ, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. На час звернення позивача до Відділу УДМС діяло два нормативних акту: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст.21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для належного захисту порушених прав позивачки слід зобов`язати Відділ УДМС оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ.

В той же час, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не передавати будь-які дані про позивача до Єдиного державного демографічного реєстру, формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі і використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру, Велика Палата Верховного Суду вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, при видачі позивачці паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт № 2503-ХІІ, не передбачено внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.

З огляду на зазначене вище, Велика Палата Верховного Суду знайшла, що існують підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Оскільки відсутність паспорта у позивача, який нею втрачений, може перешкоджати їй користуватися всіма правами громадянина України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправної відмови підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною відмову Подільського РС ГУ ДМС, оформлену листом від 06.08.2020 №5136-824/5136.1-20, у оформленні їй паспорту громадянина України у вигляді паспортної книжечки у зв`язку з втратою паспорта відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ.

Суд критично оцінює твердження представника відповідача, що заява позивача була розглянута як звернення у межах строку визначеного ЗУ «Про звернення громадян» та надано позивачу письмову відповідь на його заяв, тому його права не порушені.

Крім того, у вказаній відповіді чітко зазначено, що без відповідного рішення суду відсутні підстави для задоволення заяви щодо видачі паспорту.

Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності механізму реалізації Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ. Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки у зв`язку з втратою попереднього підлягають задоволенню шляхом зобов`язання ГУ ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, оскільки саме вказаний суб`єкт владних повноважень є юридичною особою та делегував свої повноваження територіальному органу.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З відповідача ГУ ДМС, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 9, 72, 77, 139, 241-243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держаної міграційної служби України в Одеської області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, код ЄДРОПУ 37811384), Подільського районного відділу Головного управління Держаної міграційної служби України в Одеської області (вул. Соборна,74, м. Подільськ, Одеська область, 66302) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправною відмову Подільського районного сектору Головного управління Держаної міграційної служби України в Одеської області, оформлену листом від 06.08.2020 №5136-824/5136.1-20, у оформленні та видачі ОСОБА_1 замість втраченого паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки серії НОМЕР_2 нового паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

Зобов`язати Головне управління Держаної міграційної служби України в Одеської області оформити та видати замість втраченого паспорта громадянина України зразка 1994 року ОСОБА_1 нового паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

Стягнути з Головного управління Держаної міграційної служби України в Одеської області за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.