Справа № 120/1345/21-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

12 березня 2021 р. Справа № 120/1345/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до державної служби України з питань праці управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

Позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуального акту - постанови управління Держпраці у Вінницькій області про накладення штрафу № ВН 13314/1962/АВ-ВН 14176/1572/П/НП-ФС від 15.01.2021 року.

Подана заява обґрунтована тим, що спірна постанова винесена із порушенням порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення та з порушенням порядку повідомлення про розгляд справи. Відтак, заявник вважає постанову про накладення штрафу протиправною.

Водночас, оскаржувана постанова є виконавчим документом в розумінні Закону України "Про виконавче провадження", на підставі якого орган державної виконавчої служби вправі вчиняти примусові дії щодо його виконання (зокрема, накласти арешт на рахунки товариства, стягнути витрати на виконавче провадження, ініціювати реалізацію майна товариства). За наведених обставин заявник вважає, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови управління Держпраці у Вінницькій області про накладення штрафу до набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд зважає на таке.

Особливості інституту забезпечення позову в адміністративному процесі врегульовані главою 10 розділу 1 КАС України.

Так, частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина 2 статті 150 КАС України).

В свою чергу, частиною 1 статті 151 КАС України передбачено види забезпечення позову, серед яких: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборона відповідачу вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову; заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавцем визначено чіткі підстави, за наявності яких допустимо вжиття заходів забезпечення позову. Такі підстави є самостійними та не залежать одна від одної.

Водночас, звертаючись до суду із заявою щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати підстави звернення із такою заявою, а також надати відповідні докази в підтвердження наведених у заяві аргументів.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до значно більших ускладнень, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відтак, під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів.

Згідно з Рекомендацій №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Слід наголосити на тому, що при вирішенні питання про забезпечення позову особливого дослідження потребують підстави забезпечення позову, за наявності яких допустимо вжиття заходів забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є підтвердження тих обставин, на які посилається заявник, шляхом надання доказів.

Судом не враховуються аргументи позивача поданої заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем в обґрунтування заяви не надано жодних доказів про порушення прав позивача в разі не вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуального акту. Крім цього, предметом спору у даній справі є визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови управління Держпраці у Вінницькій області про накладення штрафу на позивача, а тому, законність або протиправність вказаного припису може бути встановлено лише під час розгляду такої справи по суті та стосується обставин на час його прийняття, а предметом забезпечення про яке вказує позивач є заборона вчинення дій, після прийняття спірного рішення.

Тим більше, що правомірність прийняття оскаржуваної постанови управлінням може бути встановлена виключно в ході судового розгляду адміністративної справи по суті при перевірці правомірності оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 133, 152, 154, 248, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у адміністративній справі № 120/1345/21-а.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Альчук Максим Петрович