Справа № 140/14202/20
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/14202/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся із позовом до Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації (далі Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської РДА, Управління, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни другої групи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 13 вказаного Закону з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що є особою з інвалідністю внаслідок війни другої групи. У 2020 році відповідач в порушення вимог Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII) виплатив йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова №112), на підставі пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (далі - БК України) у сумі 3640,00 грн. Водночас позивач вважає, що у 2020 році після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 він має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, як це визначено частиною п`ятою статті 13 Закону №3551-ХІІ.

Як стверджує позивач, на його звернення про виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, передбаченому Законом №3551-ХІІ, відповідач листом від 10 вересня 2020 року №Р-2 відмовив у проведенні перерахунку та виплаті грошової допомоги у належному розмірі, вказавши, що виплата була проведена відповідно до Постанови №112 у розмірі 3640,00 грн.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо виплати вказаної допомоги у належному розмірі протиправною, тому просив позов задовольнити та зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її судовий розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

У запереченні (відзиві на позовну заяву) відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні у зв`язку із тим, що разова грошова допомога до 5 травня за 2020 рік позивачу нарахована і виплачена відповідно до Закону №3551-ХІІ та Постанови №112 (а.с.24-25).

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року справу визнано типовою, провадження у ній було зупинене до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20 за позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Провадження у справі поновлено ухвалою суду від 02 лютого 2021 року.

Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 30 березня 2016 року, є особою з інвалідністю другої групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.11).

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської РДА від 10 серпня 2020 року №855/4/2-20 (а.с.13) у 2020 році ОСОБА_1 здійснено виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни другої групи у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України у розмірі 3640,00 грн.

14 серпня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, зокрема, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, просив провести нарахування та виплату недоотриманої разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року як особі з інвалідністю внаслідок війни другої групи у сумі 9464,00 грн а.с.14-15.

У відповідь на вказану заяву Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської РДА листом від 10 вересня 2020 року №Р-2 повідомило позивача, що відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону №3551-ХІІ щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, та відповідно таку допомогу ОСОБА_1 виплачено у розмірі 3640,00 грн згідно з Постановою №112 (а.с. 16).

Незгода позивача із розміром таких виплат та непроведення відповідачем нарахування та виплати недоотриманої допомоги у розмірі, визначеному статтею 13 Закону №3551-XII, стали підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно із преамбулою Закону № 3551-ХІІ цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

01 січня 1999 року набрав чинності Закон України від 25 грудня 1998 року №367-ХІV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №367-ХІV), яким статтю 13 Закону №3551-ХІІ доповнено частиною такого змісту: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком».

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №107-VI) текст вказаної вище частини статті 13 Закону №3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 вказані зміни визнані неконституційними.

Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 13 Закону №3551-ХІІ застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №3551-ХІІ фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються БК України.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України рішенням від 27 лютого 2020 року №3-р/2-2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного рішення, посилаючись на положення свого рішення від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, дійшов висновку про те, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Таким чином, рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 відновлено дію частини п`ятої статті 13 Закону №3551-ХІІ в редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Водночас, Кабінет Міністрів України у Постанові №112 установив, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом №3551-ХІІ, особам з інвалідністю внаслідок війни другої групи здійснюється у розмірі 3640 грн (підпункт 1 пункту 1 Постанови №112), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 13 цього Закону.

Отже, на час виплати позивачу у 2020 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-ХІІ та Постанова №112.

Виходячи із визначених у частині третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2020 році необхідно застосовувати не Постанову №112, а Закон №3551-ХІІ, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році повинна виплачуватися особам з інвалідністю внаслідок війни у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 13 Закону №3551-ХІІ у редакції Закону №367-ХІV. Вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України від 14 листопада 2019 року №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року 1638 гривень.

Тобто, з 27 лютого 2020 року позивач як особа з інвалідністю другої групи внаслідок війни мав право на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, що становить 13104,00 грн.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року у зразковій справі №440/2722/20, які відповідно до приписів частини п`ятої статті 242, частини третьої статті 291 КАС України підлягають застосуванню при ухваленні рішення у розглядуваній справі, яка є типовою.

Крім того, у судових рішеннях Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20 висловлена правова позиція про те, що Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни, а тому управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є органами, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги; відмова відповідача в перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному Законом №3551-ХІІ, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право мирно володіти своїм майном; доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», заява №63134/00).

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, висновків Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як особі з інвалідністю другої групи внаслідок війни щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком (враховуючи раніше проведені виплати). Суд при вирішенні спору врахував спосіб захисту порушеного права, застосований Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 29 вересня 2020 року у зразковій справі №160/8324/19, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року.

На думку суду, у цій справі відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку частини першої статті 382 КАС України шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частини п`ята та шоста статті 246 КАС України не встановлюють обов`язку суду у резолютивній частині рішення суду встановлювати судовий контроль за його виконанням.

Встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

З наведеного слідує, що встановлення судового контролю може мати місце на стадії виконання судового рішення за заявою сторони, на користь якої таке рішення ухвалене, за наявності обґрунтованих доводів та підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення у справі.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243 - 246, 262, 291, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації (44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Ковельська, будинок 173, ідентифікаційний код юридичної особи 03191992) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як особі з інвалідністю другої групи внаслідок війни щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком (з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ж.В. Каленюк