Справа № 400/57/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

12 березня 2021 р.справа № 400/57/20
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаУправління Держпраці у Миколаївській області, вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003

проскасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами № МК1971/588/АВ/П/ТД-ФС від 04.12.19 р.
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Управління Держпраці у Миколаївській області (надалі - відповідач або УДП у Миколаївській області), в якому просить суд скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК1971/588/АВ/П/ТД-ФС від 4 грудня 2019 р.

Свої вимоги позивач обґрунтував наступним: він є підприємцем та здійснює господарську діяльність з мобільної точки торгівлі кавою та чаєм за адресою: АДРЕСА_2 . Під час інспекційного відвідування, посадові особи УДП у Миколаївській області зафіксували факт здійснення продажу товарів позивача ОСОБА_2 . Відповідач зробив висновок, що цей працівник допущений до роботи без укладення трудового договору. Позивач зазначив, що ним з ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір на виконання робіт. Відповідач безпідставно ототожнює цивільно-правові правовідносини, які мають місце в даному спорі, з трудовими правовідносинами, що потягло за собою невірний висновок про допущення ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору.

Відповідач позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні на тій підставі, що фактично між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2 склались трудові правовідносини (а. с. 64-69).

Позовна заява залишалась без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) (а. с. 21-22).

При відкритті провадження у справі, судом вирішена заява позивача про допит свідка (а. с. 30-31).

Під час розгляду справи, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів (а. с. 48-51, 86-87).

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, судова повістка направлена на адресу представника, вказану в позовній заяві, повернута до суду з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а. с. 94).

Відповідно до ст. 126 ч. 11 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідач клопотав про розгляд справи без участі свого представника (а. с. 97).

За приписами ст. 205 ч. 9 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі наведеної норми, суд розглядає справу в письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

На підставі наказу № 310 та направлення № 622 на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання, УДП у Миколаївській області провело інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , результати якого оформлені Актом № МК1971/588/АВ (надалі - Акт інспекційного відвідування) (а. с. 70-72, 76-77).

Як зафіксовано Актом інспекційного відвідування, 16 жовтня 2019 р. за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , невідомою особою здійснюється приготування та продаж кави і чаю. Дана особа пояснила, що підмінює іншого працівника, від інших пояснень відмовилась. Згідно письмових пояснень ФОП ОСОБА_1 , він здійснює господарську діяльність самостійно, найманих працівників не має. Особою, яка здійснювала продаж кави і чаю, є ОСОБА_2 , який підміняє позивача декілька разів на тиждень. Зазначені обставини відповідач розцінив як порушення позивачем вимог ст. 21 і ст. 24 ч. 1, 3 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

4 грудня 2019 р. УДП у Миколаївській області прийняло спірну постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК1971/588/АВ/П/ТД-ФС, якою за порушення вищенаведених вимог КЗпП України, що виявилось у допущенні ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, на підставі ст. 265 ч. 2 абз. 2 КЗпП України, ФОП ОСОБА_1 оштрафований на суму 125 190,0 грн. (а. с. 81-82).

Доводячи відсутність цього правопорушення, позивач подав суду договір № 1/9/19 виконання робіт від 1 вересня 2019 р., укладений між ним та ОСОБА_2 (а. с. 10-11).

Відповідно до умов цього договору, ОСОБА_2 виконує роботи у виді надання допомоги у викладції та фасуванні продуктів та інгредієнтів, продаж виготовлених кави та чаю на мобільній точці торгівлі з автотранспортного засобу, за адресою: м. Миколаїв, ріг пр. Центрального та вул. Декабристів. За надані послуги ОСОБА_2 позивачем виплачується винагорода в розмірі 100,0 грн. за кожні 10 реалізованих напоїв. Строк дії договору з 1 вересня 2019 р. до 1 лютого 2020 р.

На думку позивача, між ним та ОСОБА_2 мають місце не трудові, а цивільно-правові правовідносини, так як договір укладений на обмежений строк, його предметом є визначений результат, а не процес праці, ОСОБА_2 самостійно організовує свою роботу за договором, винагорода виплачується за фактом виконання роботи і не носить системного характеру.

Суд не погоджується з таким трактуванням, з огляду на наступне.

В першу чергу суд звертає увагу на те, що пояснення, які надані позивачем під час інспекційного відвідування, суттєво різняться від доводів і аргументів позовної заяви.

Так, під час інспекційного відвідування позивач надав письмові пояснення, в яких послався на те, що підприємницька діяльність здійснюється ним самостійного, без залучення найманих працівників, а ОСОБА_2 лише підмінює позивача декілька разів на тиждень, протягом 3-4 годин (а. с. 74).

Позивач не надавав інспекторам УДП у Миколаївській області пояснень щодо укладення з ОСОБА_2 договору на виконання робіт, Акт інспекційного відвідування підписаний ним без жодних зауважень чи застережень з цього приводу.

Повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу отримано позивачем особисто, а тому він не був позбавлений можливості при розгляді справи надати відповідні пояснення та підтверджуючи документи (а. с. 79-80).

Як визначено ст. 21 ч. 1, 3 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

За приписами ст. 24 ч. 1, 3 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).

Системний аналіз наведених норм КЗпП України дозволяє зробити висновок, що при укладенні трудового договору, працівник зараховується до штату підприємства із внесенням відповідного запису до трудової книжки, стає до роботи на робочому місці, яке організовано роботодавцем, виконує роботу з використанням матеріалів, обладнання чи інших ресурсів роботодавця, підпорядковується внутрішньому трудовому розпорядку, часу відпочинку, встановленому для всіх працівників.

Загальне визначення цивільно-правового договору надано в ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). Так, відповідно до неї, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 901 ч. 1 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, на відміну від трудового договору, договір про надання послуг (виконання робіт) характеризується тим, що особа ситуативно виконує якусь строкову індивідуально-визначену роботу на замовлення, яка має визначений при укладенні договору кінцевий результат і після виконання такої роботи (досягнення кінцевого результату) правовідносини між сторонами припиняються.

Виконання робіт з приготування та продажу кави і чаю фактично є процесом праці, так як така робота не має конкретно визначеного кінцевого результату, ОСОБА_2 в процесі праці використовує торгову точку, устаткування і товари ФОП ОСОБА_1 , тобто його праця не є самостійною, що притаманно цивільно-правовому договору.

За своєю юридичною суттю, наданий позивачем договір на виконання робіт, не є таким в розумінні ст. 901 ЦК України, так як ним на ОСОБА_2 покладається виконання необмеженого і невизначеного (не індивідуалізованого) обсягу роботи, що відповідає змісту та суті трудового договору, тобто в даному випадку, предметом договору є саме процес праці - продаж товарів, а не наперед визначений результат.

Такий висновок суду підтверджується і тим, що готувач напоїв за Класифікатором професій України ДК 003:2010, є самостійною окремою професією (код 5123).

При розгляді даної справи, суд врахував правову позицію Верховного Суду, висловлену ним у постанові від 4 липня 2018 р. у справі № 820/1432/17, відповідно до якої покладення на працівника регулярної систематичної роботи, обсяг чи мета якої не визначені, із підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку роботодавця, є трудовими правовідносинами (рішення суду доступне за посиланням в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75148848).

Що стосується наданого позивачем рішення Верховного Суду від 24 квітня 2019 р. у справі № 822/1487/18, то її обставини є відмінними від цієї справи, а тому правові висновки в наведеній справі, не можуть бути застосовані до цієї справи.

За приписами ст. 265 ч. 2 абз. 2 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Миколаївській області (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, ) відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог розділу VI п. 3 "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз