Справа № 520/19210/2020
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2021 р. № 520/19210/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Харківського міського центру зайнятості (вул. Шевченко, буд. 137 -а, м. Харків, 61013, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Харківського міського центру зайнятості щодо неприйняття рішення у формі наказу про видачу ОСОБА_1 ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці за її заявою від 31.08.2020 та зобов`язати Харківський міський центр зайнятості прийняти рішення у формі наказу про вил дачу ОСОБА_1 ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці за її заявою від 31.08.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що бездіяльність відповідача щодо не розгляду у належний спосіб її заяви від 31.08.2020 є протиправною, а рішення про видачу їй ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці дотепер не прийнято безпідставно.

По справі відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 257 КАС України, та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.

Відповідач відзив на позов не надав.

Згідно ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 31.08.2020 року позивач звернулась до Харківського міського центру зайнятості з заявою про видачу їй ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці на спеціальність «Комп`ютерна інженерія». Разом із заявою було також надано копії паспорту, трудової книжки, документу про вищу освіту та облікової картки платника податків, засвідчені її підписом.

Листом Харківського міського центру зайнятості від 08.09.2020 року №ХМЦЗ-05-9216 ОСОБА_1 фактично було відмовлено у видачі вказаного ваучеру з підстав не здійснення фінансування програм служби зайнятості, в тому числі на навчання на підставі ваучеру, в період дії карантину відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року.

Не погодившись з зазначеним, позивачем подано скаргу до Державного центру зайнятості та Харківського міського центру зайнятості з питань бездіяльності посадових осіб останнього щодо прийняття рішення про видачу ваучеру за її заявою від 31.08.2020 року.

Листом від 29.10.2020 №0-53-25 Харківський міський центр зайнятості повідомив, що у зв`язку з відсутністю видатків на фінансування окремих програм служби зайнятості, в тому числі на навчання на підставі ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці, прийняття позитивних рішень про надання вказаних вище ваучерів на період дії карантину призупинено.

Державний центр зайнятості за результатами розгляду скарги позивача листом від 26.10.2020 року №33/10/5500-20 також повідомив ОСОБА_1 про зупинення виплат на навчання.

09.11.2020 року ОСОБА_1 направила запит до Секретаріату Кабінету Міністрів України з питань чинності встановленого Кабінетом Міністрів України Порядку видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці.

Листом Мінекономіки від 19.11.2020 року №4703-06/69280-09 (яким розглянуто вказане звернення за належністю) повідомлено, що 03.11.2020 року Верховною Радою України прийнято в цілому проект Закону України від 18.06.2020 року №3692, яким відповідні обмеження щодо видатків з бюджету на страхові виплати, пов`язані з наданням соціальних послуг та здійснення заходів сприяння зайнятості, мають бути зняти.

01.12.2020 року Харківський міський центр зайнятості листом №ХМЦЗ-05-12048 повідомив позивача про те, що вказаним Законом України від 18.06.2020 року №3692 було знято відповідне обмеження і ОСОБА_1 може знову звернутись для отримання ваучеру до Харківського міського центру зайнятості.

Позивач, не погодившись з зазначеним, звернувся до суду за захистом своїх прав.

По суті позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» одним з видів соціальних послуг за цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення" є надання ваучера для підтримання конкурентоспроможності деяких категорій громадян шляхом перепідготовки, спеціалізації, підвищення кваліфікації за професіями та спеціальностями для пріоритетних видів економічної діяльності відповідно до статті 30 Закону України "Про зайнятість населення".

Частиною 3 ст. 30 Закону України "Про зайнятість населення" встановлено, що порядок видачі державною службою зайнятості ваучерів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядок видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці, затверджено постановою Кабінету Міністрів України

від 20 березня 2013 р. № 207.

Відповідно до п. 1 вказаного Порядку Цей Порядок визначає механізм видачі Центром зайнятості Автономної Республіки Крим, обласними, Київським та Севастопольським міськими, районними, міськрайонними, міськими центрами зайнятості (далі - центри зайнятості) особам ваучерів для підтримання їх конкурентоспроможності на ринку праці (далі - ваучери).

Ваучери видаються одноразово: особам віком старше 45 років, страховий стаж яких становить не менш як 15 років, до досягнення встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійного віку; особам, звільненим з військової служби (крім військовослужбовців строкової служби), служби в органах внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції або Державної кримінально-виконавчої служби у зв`язку із скороченням чисельності, штату або за станом здоров`я до досягнення ними встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійного віку, за наявності вислуги не менше 10 років, які не набули права на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; особам, звільненим з військової служби після участі у проведенні антитерористичної операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з числа осіб з інвалідністю до отримання права на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; внутрішньо переміщеним особам працездатного віку за відсутності підходящої роботи.

Дія цього Порядку не поширюється на: осіб, які не мають професійної (професійно-технічної), фахової передвищої або вищої освіти; осіб, які проходили протягом останніх трьох років перепідготовку за рахунок коштів Фонду державного соціального страхування на випадок безробіття; осіб, які зареєстровані в центрах зайнятості як безробітні.

Пунктами 7 та 9 вказаного Порядку передбачено, що для отримання ваучера особа подає центру зайнятості заяву, а також надає паспорт, трудову книжку (дублікат трудової книжки), документ про професійну (професійно-технічну), фахову передвищу або вищу освіту (дублікат такого документа) та реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від його прийняття), з яких у присутності особи знімаються копії, що засвідчуються її підписом.

У разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також виконання роботи не на умовах трудового договору особою подається довідка, видана за місцем роботи або архівною установою про прийняття та звільнення з роботи, чи цивільно-правовий договір або інші документи, що підтверджують період зайнятості такої особи.

Для підтвердження страхового стажу за період військової служби подається довідка військового комісаріату, в якому особа перебуває на обліку, або військової частини (закладу спеціалізованої освіти військового профілю, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти тощо), де особа проходила службу (за наявності).

У разі коли трудова книжка зберігається у роботодавця, особа подає її копію, засвідчену роботодавцем.

Особи, зазначені в абзаці четвертому пункту 1 цього Порядку, подають також копію витягу з наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби та інші документи, які підтверджують підставу звільнення.

Особи, зазначені в абзаці п`ятому пункту 1 цього Порядку, подають також копію посвідчення учасника бойових дій та копію довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або копію довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, а також копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією та у разі наявності - індивідуальну програму реабілітації.

Особи, зазначені в абзаці шостому пункту 1 цього Порядку, подають також довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Особа має право безоплатно отримати від центру зайнятості повну та достовірну інформацію про порядок і умови видачі ваучера.

Рішення про видачу ваучера приймається центром зайнятості не пізніше ніж на восьмий робочий день з дня подання документів, зазначених у пункті 7 цього Порядку, та оформляється наказом.

Центр зайнятості інформує особу, що подала заяву, про прийняте рішення протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Підставами для відмови у видачі ваучера є недотримання умов, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Для отримання ваучера особа звертається протягом п`яти робочих днів з дня надходження відповідного повідомлення до центру зайнятості, який прийняв рішення про його видачу. Якщо особа з поважних причин, підтверджених документально, не може звернутися у зазначений строк, він може бути продовжений на відповідний період.

Таким чином, вказаними вище положеннями Порядку видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці визначено, що підставами для відмови у видачі ваучера є недотримання умов, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Будь яких інших підстав для відмови у видачі ваучера вказаним Порядком не передбачено.

При цьому, рішення про видачу ваучера приймається центром зайнятості не пізніше ніж на восьмий робочий день з дня подання документів, зазначених у пункті 7 цього вказаного Порядку, та оформляється наказом.

Як вбачається з матеріалів справи, листом Харківського міського центру зайнятості від 08.09.2020 року №ХМЦЗ-05-9216 позивачу фактично було відмовлено у видачі ваучера для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці з підстав не здійснення фінансування програм служби зайнятості, в тому числі на навчання на підставі ваучеру, в період дії карантину відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року, що також підтверджено вказаними вище відповідями Державного центру зайнятості та Харківського міського центру зайнятості на скарги та запити позивача.

При цьому, доказів недотримання позивачем умов, зазначених у пункті 1 Порядку видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці матеріали справи не містять, що також не спростовано самим відповідачем.

Рішення про видачу ваучера, оформлене наказом, у встановлений Порядком восьмиденний робочий строк, відповідачем не прийнято.

Відповідно до п. 11 вказаного Порядку договір про навчання укладається між закладом освіти та особою протягом 90 днів після видачі ваучера. Для осіб, які отримали ваучер до початку або у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, строк укладення договору про навчання продовжується на період дії такого карантину та 30 днів після його відміни (Пункт 11 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ № 408 від 27.05.2020).

Отже, вказані зміни внесені вже під час дії встановлених законодавством обмежень у частині фінансування соціальних програм, які мали місце у квітні 2020 року.

В свою чергу, положення пункту 11 вказаного Порядку не виключають можливості отримання ваучеру у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

При цьому, виходячи з положень 12, 14 та 18 Порядку видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці можна зробити висновок, що факт відсутності видатків на оплату ваучерів у бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття впливає лише на розрахунки між відповідним центром зайнятості та закладом освіти та не впливає на право громадянина отримати відповідний ваучер.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява № 70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у видачі ваучеру у неналежний спосіб, передбачений Порядком від 20.03.2013 №207, та за відсутності підстав для відмови в цьому, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення у формі наказу про видачу ОСОБА_1 ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці за її заявою від 31.08.2020 року, у зв`язку з чим, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо решти позову, суд вказує наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що рішення про видачу ваучера, за вищенаведеними нормами Порядку від 20.03.2013 №207, приймається центром зайнятості та оформляється наказом, а отже, є саме дискреційними повноваженнями відповідача.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, застосовуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, позов у зобов`язальній частині підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 31.08.2020 року про видачу ОСОБА_1 ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 139 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що представником позивача на підтвердження витрат з оплати професійної правничої допомоги, наданої протягом розгляду справи в суді першої інстанції, надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № 02/12-24 від 24.12.2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 28.12.2020 року серія АХ № 1034764, копію меморіального ордеру № від 28.12.2020 року про сплату гонорару за договором №02/12-24 на суму 2500 грн., копію довідки про відкриття рахунку адвокату Гріньову Р.О., копію акту від 28.12.2020 року про виконання договору № 02/12-24 від 24.12.2020 року.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 2500,00 грн.

Таким чином, суд доходить висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн., що були понесені ним в порядку ст. 132 та ст. 134 КАС України.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору здійснюється в порядку ст. 139 КАС України шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Харківського міського центру зайнятості (вул. Шевченко, буд. 137 -а,м. Харків,61013, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Харківського міського центру зайнятості (вул. Шевченко, буд. 137 -а, м. Харків, 61013, ) щодо неприйняття рішення у формі наказу про видачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці за її заявою від 31.08.2020 року.

Зобов`язати Харківський міський центр зайнятості (вул. Шевченко, буд. 137 -а, м. Харків, 61013, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) від 31.08.2020 року про видачу ОСОБА_1 ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківського міського центру зайнятості (вул. Шевченко, буд. 137 -а, м. Харків, 61013, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 09 березня 2021 року.

Суддя Заічко О.В.