Справа № 320/6676/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

02 березня 2021 року справа №320/6676/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянувши у підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимог про сплату боргу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 22.04.2019 №, винесене ГУ ДФС у Київській області;

- податкове повідомлення-рішення від 22.04.2019 №, винесене ГУ ДФС у Київській області;

- податкове повідомлення-рішення від 22.04.2019 №, винесене ГУ ДФС у Київській області;

- податкове повідомлення-рішення від 22.04.2019 №, винесене ГУ ДФС у Київській області;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.04.2019 №Ф-, винесену ГУ ДФС у Київській області;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.04.2019 №Ф-, винесену ГУ ДФС у Київській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, витребувано від сторін необхідні для розгляду справи докази, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Витребувано від позивача наступні докази: копію книги обліку доходів та витрат за 2016-2018 роки; документально підтверджені письмові пояснення щодо викладених в акті перевірки тверджень контролюючого органу про заниження доходу за 2017 рік на 123 388,19 грн. у зв`язку з невключенням суми коштів, які надійшли на розрахункові рахунки у банках, а саме: чи погоджується позивач з такими твердженнями, з наданням доказів на спростування цих тверджень у разі незгоди з ними; банківські виписки про надходження на розрахункові рахунки у банках сум коштів, відображених на сторінках 8-9 акта перевірки; докази наявності у власності позивача транспортних засобів, витрати на експлуатацію яких були віднесені до складу валових витрат, та докази використання цих транспортних засобів у власній господарській діяльності; документально підтверджені письмові пояснення щодо викладених в акті перевірки тверджень контролюючого органу про завищення витрат на 116 200,00 грн. у зв`язку з включенням витрат на надання бухгалтерських послуг, складання звітності, ведення обліку, які, за твердженням контролюючого органу, не підлягають включенню відповідно до положень ПК України, а саме: чи погоджується позивач з такими твердженнями, з наданням доказів на спростування цих тверджень у разі незгоди з ними; копію договору про надання бухгалтерських послуг від 01.08.2017 №0108, укладеного з ФОП ОСОБА_2 та докази їх оплати; копії звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 20.12.2017 №№80, 81, 82, 83/85 та від 30.12.2017 №86/87; копії актів виконаних робіт від 16.12.2017 №ПП-0000083 та від 26.12.2017 №ПП-0000086; копії заявок на перевезення від 11.12.2017 №11/12/2012-3 та від 13.12.2017 №53; копію наказу від 18.01.2018 №1 про прийняття на роботу ОСОБА_3 ; докази оформлення стажування ОСОБА_3 та надання цих документів контролюючому органу під час перевірки або до винесення спірних рішень; копії звітності форми №1-ДФ за 2017-2018 роки; копії звітності з ЄСВ за 2016-2018 роки; письмові пояснення щодо мотивування вимог про визнання протиправними вимог про сплату недоїмки з ЄСВ положеннями Податкового кодексу України, які стосуються податкових вимог (податкова вимога та вимога про сплату недоїмки з ЄСВ не є тотожними поняттями); надати обґрунтування позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимог про сплату недоїмки з ЄСВ; надати докази отримання спірних вимог про сплату недоїмки з ЄСВ 10.05.2019, а рішень контролюючого органу за результатами їх оскарження - 23.07.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 призначено у справі судову економічну експертизу, зупинено провадження у справі до одержання результатів судової економічної експертизи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 поновлено провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засіданні на 09.02.2021 о 10:00 год.

У підготовче засідання, призначене на 09.02.2021 на 10 год. 00 хв. позивач не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно.

Так, у зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції копія ухвали суду від 22.01.2021 була направлена на електронну адресу позивача, яка вказана у позовній заяві ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та доставлена до електронної скриньки 23.01.2021, про що свідчить довідка, сформована Автоматизованою системою документообігу "Діловодство спеціалізованого суду".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 02.03.2021 до 10 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою позивача. Витребувано від позивача докази по справі, які витребовувалися ухвалою про відкриття провадження у справі та не були ним надані.

У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції копія ухвали суду від 09.02.2021 була направлена на електронну адресу позивача, яка вказана у позовній заяві ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та доставлена до електронної скриньки 15.02.2021, про що свідчить довідка, сформована Автоматизованою системою документообігу "Діловодство спеціалізованого суду".

Проте, позивач у підготовче засідання, призначене на 02.03.2020 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, витребувані докази суду не надав.

У підготовче засідання, призначене на 02.03.2020, з`явився представник відповідача.

Суд зазначає, що причини неявки позивача у судові засідання 09.02.2021 та 02.03.2021 суду не відомі, жодних заяв чи клопотань про відкладення судового засідання чи про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Згідно з частиною п`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Отже, неприбуття позивача у судові засідання по справі, які були проведені 09.02.2021 та 02.03.2021, без поважних причин, про дату, час і місце судового розгляду справи яких позивач був сповіщений належним чином та завчасно, є в розумінні КАС України підставою для залишення позову без розгляду.

При цьому, суд зазначає, що така неявка у судове засідання перешкоджає розгляду справи, оскільки з`ясування обставин справи та вирішення спору по суті потребує дослідження доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та надання позивачем пояснень по суті спору. Водночас, позивач не виконав вимоги суду, викладені в ухвалах, не надав витребувані докази, не повідомив причини їх ненадання та з`явився до суду для надання пояснень по справі, що унеможливлює розгляд справи по суті.

Крім того, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої-другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464) дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців 4-6 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI (в редакції, яка була чинна на момент прийняття відповідачем спірних вимог) платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI).

Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Верховний Суд у складі судової палати в постанові від 25.02.2021 у справі №580/3469/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 95240811) сформулював правовий висновок, відповідно до якого строк, протягом якого особа може звернутися до суду після застосування процедури досудового оскарження вимоги фіскального органу про сплату єдиного внеску складає три місяці з дня отримання платником рішення органу доходів і зборів вищого рівня, прийнятого за наслідками розгляду відповідної скарги.

Предметом позову у даній справі є, серед іншого, оскарження вимог Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.04.2020 №Ф- на суму 102102,09 грн. та від 22.04.2020 №Ф- на суму 704,00 грн.

У позовній заяві позивач повідомив, що він отримав спірні вимоги 10.05.2019.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем була подана до контролюючого органу скаргу на спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 13.06.2019 №27353/6/99-99-11-05-02-25 вимоги про сплату боргу залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

У позовній заяві позивач зазначив, що копія рішення Державної фіскальної служби України від 13.06.2019 №27353/6/99-99-11-05-02-25 була ним отримана 23.07.2019.

Отже, звернувшись до суду з позовною заявою 25.11.2019 позивач пропустив тримісячний строк для оскарження спірних вимог про сплату боргу (недоїмки) у судовому порядку.

У позовній заяві позивачем не наведено жодних пояснень щодо наявності поважних підстав пропуску стоку звернення до суду з вимогами про визнання протиправним та скасування спірних вимог про сплату боргу (недоїмки), не надано відповідних доказів та не заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі "Хаджіанастасіу проти Греції", пункти 32-37).

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 7 вересня 1999 року у справі "Йодко против Литви (Jodko v. Lithuania).

Таким чином, оскільки позивач у позовній заяві підтвердив факт отримання ним 23.07.2019 рішення контролюючого органу, якими залишено без змін спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки), та не надав суду під час розгляду справи доказів поважності причин порушення ним тримісячного строку для оскарження спірних вимог, суд вважає, що позивач, звернувшись до суду з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування вимог ГУ ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.04.2019 №Ф- та від 22.04.2019 №Ф-, пропустив встановлений законом строк звернення до суду.

Позивачем під час розгляду справи не було надано жодних пояснень та доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення з вказаними позовними вимогами.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Вказані обставини є додатковою правовою підставою для залишення без розгляду позовної заяви в частині вимог про визнання протиправними та скасування вимог ГУ ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.04.2019 №Ф- та від 22.04.2019 №Ф-.

У судовому засіданні 02.03.2021 були проголошені вступна та резолютивна частини ухвали.

Керуючись статтями 80, 122, 123, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позов залишити без розгляду.

2. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складений та підписаний 10.03.2021.

Суддя Дудін С.О.