Справа № 620/2/21
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року Чернігів Справа № 620/2/21

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.01.2020 № 4 в частині відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка позивача ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби; зобов`язання Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка позивача ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (підпункт «а» пункту 1 статті 16-2, підпункт 2 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що захворювання та причина смерті її чоловіка пов`язані з проходженням військової служби, а висновки та рішення відповідача про відсутність права на одноразову грошову допомогу, оскільки ОСОБА_2 самовільно залишив частину, не відповідають обставинам справи, не підтверджені належними та допустимими доказами, базуються на припущеннях та порушують принцип презумпції невинуватості. Зазначає, що ні під час проходження її чоловіком військової служби, ні на час його смерті не було порушено справи про вчинення ним адміністративного правопорушення чи внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Представник Міністерства оборони України подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивачем не було надано документ, що свідчить про обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, зокрема, про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства. Вказує, що смерть військовослужбовця ОСОБА_2 наступила внаслідок захворювання, а пов`язане воно з виконанням обов`язків військової служби лише через те, що він не був виключений зі списків особового складу. Зазначає, що ОСОБА_2 залишив розташування військової частини без поважних причин, а тому будь-які дії стосовно нього вчинити було неможливо.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 03.02.2021 було відмовлено в задоволенні клопотання Міністерства оборони України про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , має статус члена сім`ї, дружини військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 09.08.2011, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 12.04.2018 та посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 31.07.2019 (а.с. 12, 21, 22).

12.07.2019 (вх. № 41 від 12.07.2019) позивач звернувся через Чернігівський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки з заявою та відповідними документами про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка, ОСОБА_2 (а.с. 20).

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 24.12.2019 № 3451 захворювання ОСОБА_2 «Метаболічна кардіоміопатія. Гостра серцево-судинна недостатність», яке послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 захворювання та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 25).

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, були розглянуті подані позивачем документи та 15.01.2020 прийнято рішення, оформлене протоколом засідання комісії № 4 (пункт 3), про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на час смерті ОСОБА_2 рахувався таким, що самовільно залишив частину (з 01.02.2015 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що є адміністративним правопорушенням (а.с. 53).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 16 Закону встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно пункту 2 частини другої статті 16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (частина перша статті 16-1 Закону).

Згідно другого абзацу пункту «а» частини першої статті 16-2 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

У відповідності до статті 16-4 Закону призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Так, згідно частини дев`ятої статті 16-3 Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок № 975, в редакції, чинній на час звернення позивача за призначення одноразової грошової допомоги).

У відповідності до вимог пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Пунктом 10 Порядку № 975 визначено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

Згідно пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати.

В силу вимог пункту 19 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво, захворювання), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Таким чином, законодавчо визначений вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Як встановлено судом, оскаржуваним рішенням відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав того, що на час смерті ОСОБА_2 рахувався таким, що самовільно залишив частину, що є адміністративним правопорушенням.

Так, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_4 від 14.03.2017 № 212 «Про підсумки службового розслідування» встановлено відсутність ОСОБА_2 на службі без поважних причин з 22.01.2014 по 13.03.2017 (а.с. 31).

Разом з тим, посилання відповідача на вищевказаний наказ судом не може бути взято до уваги, оскільки він не містить жодної інформації щодо самовільного залишення ОСОБА_2 військової частини на момент смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Натомість, згідно вказаного наказу, ОСОБА_2 прибув до розташування Військової частини НОМЕР_4 13.03.2017.

Крім того, суду не надано доказів на підтвердження проведення службового розслідування за фактом подальшого залишення ОСОБА_2 розташування частини; проведення службового розслідування за фактом смерті вказаного військовослужбовця; порушення відносно ОСОБА_2 кримінальної справи за фактом залишення військової частини; притягнення ОСОБА_2 до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_2 не було звільнено з військової служби за підсумками службового розслідування щодо його відсутності на службі без поважних причин з 22.01.2014 по 13.03.2017, а виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_4 лише наказом від 18.04.2018 № 110 після смерті військовослужбовця (а.с. 38).

В той же час, суд звертає увагу, що листом Військової частини НОМЕР_4 від 05.10.2019 № 3903 військовому комісару Чернігівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_4 від 14.03.2017 № 212 «Про підсумки службового розслідування» було повідомлено, що після повторного вивчення питання з`ясовано, що службове розслідування було проведено недостатньо повно та в ньому було допущено ряд технічних помилок в написанні дат, будь-яка інша інформація стосовно проходження військової служби капітаном ОСОБА_2 у військовій частині НОМЕР_4 відсутня, точні причини самовільного залишення місця служби капітаном ОСОБА_2 у Військовій частині НОМЕР_4 не відомі (а.с. 43-44).

Судом встановлено, що відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 461 від 11.04.2018 хвороба, що призвела до смерті ОСОБА_2 є: метаболічна кардіоміопатія, гостра серцево-судинна недостатність (а.с. 23).

Яке вже було зазначено судом, згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 24.12.2019 № 3451 захворювання ОСОБА_2 «Метаболічна кардіоміопатія. Гостра серцево-судинна недостатність», яке послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 захворювання та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 25).

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено висновок комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що смерть ОСОБА_2 є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, оскільки причиною його смерті стала метаболічна кардіоміопатія, гостра серцево-судинна недостатність, яка не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини.

Стосовно посилання представника відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.04.2019 у справі №822/220/18, суд зазначає, що обставини вказаної справи не є релевантними до обставин даної справи.

При цьому, в силу вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не було надано документ, що свідчить про обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, зокрема, про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства, зважаючи на те, що така обставина не була підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, враховуючи, що рішення Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене пунктом 3 протоколу засідання комісії від 15.01.2020 № 4, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби прийнято необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене пунктом 3 протоколу засідання комісії від 15.01.2020 № 4, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби; зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка позивача ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (підпункт «а» пункту 1 статті 16-2, підпункт 2 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Стосовно інших посилань учасників справи, то суд зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом у цій справі в розмірі 5000,00 грн. надано суду ордер, договір про надання юридичних послуг від 22.12.2020, додаткову угоду від 23.12.2020, акт прийому-передачі виконаних послуг від 23.12.2020, квитанцію № 0.0..1 (а.с. 55а - 59).

Так, відповідач передбаченим статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України правом не скористався, відповідне клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу суду не надав.

Таким чином, враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, розрахунку таких витрат, а також часткове задоволення позову суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене пунктом 3 протоколу засідання комісії від 15.01.2020 № 4, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.03.2021.

Суддя Н.М. Баргаміна