Справа № 260/2594/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
11 березня 2021 року Справа № 260/2594/20 пров. № А/857/1073/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача Качмара В.Я.,
суддів Большакової О.О., Кушнерик М.П.,
при секретарі судового засідання Хомича О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі за апеляційними скаргами Головного управління ДПС у Закарпатській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання незаконними та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року позов задоволено частково (далі Рішення суду). Визнано протиправним та скасовано ППР №5565. В решті позовних вимог відмовлено.

За наслідками апеляційного перегляду Рішення суду, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року (далі Постанова суду) апеляційну скаргу Головного управління залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ТОВ задоволено частково. Рішення суду щодо відмовлених позовних вимог про скасування ППР №5575 в частині застосування штрафу у сумі 516,14 грн скасовано та прийняти постанову, якою позов в цій частині задоволено. Визнано протиправним та скасовано ППР №5575 в частині застосування штрафу у сумі 516,14 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в користь ТОВ 4192,80 грн судових витрати у вигляді судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

03.03.2021 до суду апеляційної інстанції передано до розгляду заяву позивача-апелянта про ухвалення додаткового судового рішення в якій заявник вказує, що у Постанові суду не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Просить ухвалити додаткове рішення у цій справі, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління понесені позивачем судові витрати у розмірі 5800 грн витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи та вирішити питання про стягнення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 4000 грн.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне частково задовольнити заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За змістом частин першої, третьої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС).

Згідно частини третьої статті 134 КАС розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу положень статті 134 КАС слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім того, відповідно до положень частини шостої та сьомої статті 132 КАС відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи видно, що відповідачем заявлено клопотання про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі є очевидно завищеним та необґрунтованим.

В підтвердження понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивачем надано до суду першої інстанції: договір про надання послуг від 08.04.2020 №ТК-3 (далі Договір), укладеного між ТОВ та адвокатом Суязовою Г.В., акт здачі-приймання наданих послуг за Договором, згідно з яким за написання розглядуваного у цій справі адміністративного позову, підготовку додатків та подання позовної заяви до суду сторони понесли 4000 грн, що підтверджується рахунком-фактурою від 30.07.2020 №92 та платіжним дорученням від 03.08.2020 №301 (т.2 а.с.195-198).

Щодо витрат понесених при апеляційному розгляді справи, то представником позивача подано акт здачі-приймання наданих послуг за Договором від 04.01.2021, згідно з яким за подання апеляційної скарги до суду ТОВ понесло 2000 грн судових витрат, акт здачі-приймання наданих послуг за Договором від 27.02.2021, згідно якого за написання клопотання про відеоконференцію, аналіз судової практики та написання відзиву на апеляційну скаргу Головного управління, участь у судовому засідання 25.02.2021 позивач має сплатити адвокату 3800 грн, рахунок фактура від 04.01.2020 №118 на суму 2000 грн, платіжне доручення від 13.01.2021 №253 на суму 7250 грн, платіжне доручення від 01.03.2021 №266 на суму 3800 грн (т.3 а.с.131-135).

При визначенні суми відшкодування суд враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

Відповідно до актів здачі-приймання наданих послуг за Договором від 30.07.2020, 04.01.2021, 27.02.2021 підготовка додатків та подання позовної заяви до суду, на думку апеляційного суду є заходами технічного/допоміжного характеру, які самі по собі не є процесуальними діями, написання клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не мало жодного впливу на рух справи та вирішення її на користь позивача.

Стосовно розміру витрат за написання позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, що в сукупному складає 7600 грн, то суд враховує заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та наявність судової практики в подібних справах, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, і робить висновок про те, що слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу, понесені у суді першої та апеляційної інстанції, у розмірі 3000 грн, так як саме такий розмір правової допомоги, на думку суду апеляційної інстанції буде співмірним заявленим позовним вимогам.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги у розмірі 9800 грн явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Відтак, заява позивача-апелянта про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, з огляду на описані вище доводи та обставини справи.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 252, 310, 321, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» () 3000 (три тисячі) гривень судових витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
М. П. Кушнерик

Повне судове рішення складено 11 березня 2021 року.