Справа № 420/12005/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/12005/20
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року (м. Одеса, дата складання повного тексту - 23.11.2020р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової Марії Вікторівни та 3-ї особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

09.11.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця ВО м.Києва Малкової М.В., в якому просила суд визнати протиправною постанову приватного виконавця від 04.09.2020р. про відкриття виконавчого провадження №62952386 з примусового виконання виконавчого напису №18200, виданого 14.08.2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з неї (як боржника) на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором від 04.06.2013р. в сумі 23 854,86 грн.

Ухвалами судді Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року відкрито провадження у справі, витребувано у відповідача усі матеріали виконавчого провадження, залучено до участі у справі в якості 3-ї особи ТОВ «Вердикт Капітал» (як остаточного правонаступника усіх прав і обов`язків первісних кредиторів) та частково задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, а саме в частині зупинення стягнень на підставі спірної постанови.

19.11.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов письмовий відзив та позов та заява-клопотання про залишення даного адміністративного позову без розгляду з підстав пропуску встановленого законом строку на оскарження спірної постанови.

20.11.2020 року від позивача до суду 1-ї інстанції надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року - задоволено заяву-клопотання відповідача та залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на підставі ч.ч.3,4 ст.123 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, позивач ОСОБА_2 04.12.2020 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали було порушено норми матеріального та процесуального права та просила скасувати ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2020р. та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

10.12.2020 року матеріали даної справи, разом із вказаною вище апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2020р. зазначену апеляційну скаргу було залишено без руху з підстав не сплати апелянтом судового збору.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2021р. відрито апеляційне провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

16.02.2021 року до суду 2-ї інстанції від відповідача надійшов письмовий відзив на вказану апеляційну скаргу позивача, в якому, приватний виконавець категорично не визнав доводи та вимоги цієї апеляційної скарги та мотивовано наполягав на залишенні її без задоволення, а ухвали суду 1-ї інстанції - без змін.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи встановлений на всій території України «особливий» режим «карантину», приписи ч.6 ст.262, ст.263, п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, характер спірних правовідносин та приймаючи до уваги те, що в даному випадку розглядається апеляційна скарга на процесуальну ухвалу суду 1-ї інстанції, а також з метою запобігання поширенню як на території України, так і приміщеннях 5 ААС, респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої «коронавірусом SARS-CoV-2» та убезпечення як сторін по справі, так і працівників суду від вищевказаної особливо небезпечної інфекційної хвороби, колегія суддів розглянула дану справу в письмовому провадженні без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши оскаржувану ухвалу суду 1-ї інстанції, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Так, приймаючи спірну ухвалу від 23.11.2020р. про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_2 , суддя окружного суду, посилаючись на ч.ч.3,4 ст.123 КАС України, виходив з того, що позивачка без поважних причин пропустила встановлений ч.1 ст.122 КАС України і п.1 ч.2 ст.287 КАС України, 10-денний строк на звернення до суду із даними позовними вимогами.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши спірну ухвалу від 23.11.2020р., матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на процесуальному законі і судовій практиці.

До такого висновку судова колегія приходить з наступних підстав.

Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Слід зауважити, що вказаною вище статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду із адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Так, процесуальний закон визначає, що «строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом» - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При чому, днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про рішення, дію чи бездіяльність відповідача (суб`єкта владних повноважень), внаслідок яких відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Також, при цьому одночасно необхідно вказати, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом є не тільки однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі, а й однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно «погрожувати» зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Окрім того, слід звернути увагу й на те,що практика Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, також, в свою чергу, свідчить про те, що право на звернення до суду «не є абсолютним» і «може бути обмеженим», в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення ЄСПЛ від 27.02.1980р., 22.10.1996р., справи «Іліан проти Туреччини», «Белле проти Франції», «Мушта проти України»).

Відповідно до вимог ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

А як вбачається зі змісту положень п.1 ч.2 ст. 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Наслідки ж пропущення строків звернення до адміністративного суду безпосередньо врегульовано статтею 123 КАС України.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, 03.09.2020р. «стягувач» - ТОВ «Вердикт Капiтал» звернувся до приватного виконавця із заявою №13862940 від 21.08.2020р. про примусове виконання рішення, в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №18200 від 14.08.2020р., виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального Гораем О.С., про стягнення з «боржника» ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №401452653 від 04.06.2013р. у розмірі 23854,86 грн.

Як свідчать матеріали справи, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Малкова М.В. за результатами вказаної вище заяви «стягувача» 04.09.2020 року прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження №62952386 з примусового виконання виконавчого напису №18200, виданого 14.08.2020р. приватним нотаріусом Житомирського МНО Горай О.С. про стягнення з «божника», яким є ОСОБА_2 , на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 23 854,86 грн.

Далі, як вбачається з матеріалів справи, змісту письмового відзиву відповідача на позов та реєстру рекомендованих поштових відправлень, лист з копією спірної постанови від 04.09.2020р. про відкриття виконавчого провадження було направлено на зареєстровану адресу позивача ( АДРЕСА_1 ) за №110, а як видно з витягу з офіційного сайту «Укрпошта», вказаний лист було вручено позивачці особисто - 08.09.2020р., у зв`язку із чим, відлік строку на звернення до суду із даним позовом фактично розпочався з 09.09.2020р. та сплинув через 10 (десять) днів, т.б. 19.09.2020р.

Натомість, як встановлено з матеріалів справи, позивачка звернулася до окружного суду із даним позовом тільки 09.11.2020р. (т.б. через 2 місяці), зазначивши у своїй позовній заяві про те, що про протиправні дії та спірну постанову відповідача дізналася лише 27.10.2020р., т.б. у день отримання листа (без номеру та реєстрації) від свого роботодавця.

Інших, заслуговуючих на увагу доводів для поновлення прощеного строку звернення до суду із даними позовними вимогами позивач у своїй заяві та позові не наводить.

Разом з тим, зазначені позивачкою обставини та підстави пропуску встановленого законом строку на оскарження постанови п/виконавця є необґрунтованими та взагалі повністю спростовані матеріалами справи та наданими відповідачем належними та допустимими доказами.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка звернулася до суду з пропуском 10-денного строку звернення із даними позовними вимогами, встановленого п.1 ч.2 ст.287 КАС України.

При цьому, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, зазначає, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Сутність зазначеного «інституту» полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

«Поважними» причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які саме причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Так, як вже вказувалося вище, головною і вирішальною обставиною для визнання причини пропущеного строку поважними / неповажними, в даному випадку, є те, що позивач була обізнана про відкриття 04.09.2020р. виконавчого провадження №62952386 з примусового виконання виконавчого напису №18200, виданого 14.08.2020р. приватним нотаріусом Житомирського МНО Горай О.С. про стягнення з неї боргу в сумі 23854,86 грн., в момент отримання засобами поштового зв`язку копії постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме - 08.09.2020р., однак тривалий час (т.б. аж до 09.11.2020р.) не вчиняла жодних дій для своєчасного оскарження цієї постанови.

А як було зазначено судом вище, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, ці правовідносини перестають бути «спірними» та стають «стабільними».

Судова колегія, як і окружний суд також підкреслює, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Так, як видно з встановлених судом обставин, позивачка ОСОБА_2 точно знала як про наявність у неї заборгованості за укладеним нею 04.06.2013р. кредитним договором №401452653, так і очевидно була обізнана і щодо необхідності своєчасного оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження та не була позбавлена можливості своєчасно пред`явити даний позов.

Невжиття позивачем активних дій протягом майже двох місяців, з урахуванням встановленого законодавством спеціального десятиденного строку на оскарження відповідного рішення, свідчить про пасивність поведінки у здійсненні права на пред`явлення позову.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що зазначені позивачем обставини, з якими вона пов`язує час пред`явлення нею позову, за жодних умов не можуть бути визнаними поважними і об`єктивно непереборними, а також такими, що не залежали від її волевиявлення або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Інших поважних причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, як вже зазначалося вище, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення цих дій позивачем на наведено та не підтверджено належними і беззаперечними доказами.

При цьому, одночасно судова колегія звертає увагу на те, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія вважає, що приймаючи спірну ухвалу окружного суду дійшов обґрунтованого висновку про відсутність поважних підстав для поновлення пропущеного позивачем строку звернення до адміністративного суду із даним позовом.

Як чітко визначено ч.ч.1,2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

А як видно з ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно ж до вимог ч.4 ст.123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, з огляду на вищезазначене, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про наявність усіх законних підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 з підстав пропуску без поважних причин 10-денного строку звернення до суду із даним позовом.

При чому, необхідно зауважити, що аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм права було вже неодноразово викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020р. по справі №9901/601/19, який, в силу положень ч.5 ст.242 КАС України, є обов`язковими для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Що ж стосується наведення позивачем в своїй в апеляційній скарзі численних обґрунтувань щодо протиправності оскаржуваної постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, то судова колегія вважає їх на даний момент недоречними, оскільки суд апеляційної інстанції, в даному випадку, при розгляді апеляційної скарги на процесуальну ухвалу суду 1-ї інстанції про залишення позову без розгляду з причин пропуску строку звернення до суду, повинен надати правову оцінку виключно саме процесуальним діям суду 1-ї інстанції, пов`язаним із прийняттям цього процесуального рішення, а не розглядати справу по суті.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу й на той факт, що позивачка своїй в апеляційній скарзі фактично просить скасувати ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2020р. та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог, т.б визнати протиправною постанову приватного виконавця від 04.09.2020р. про відкриття виконавчого провадження №62952386 з примусового виконання виконавчого напису №18200 від 14.08.2020р., чого, в свою чергу, процесуально зробити у даному провадженні не можливо (не передбачено КАСУ), оскільки в даному випадку, судом 2-ї інстанції фактично розглядалося виключно питання законності прийняття окружним судом процесуальної ухвали про залишення позову без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржувану ухвалу 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10.03.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко