Справа № 440/1189/21
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/1189/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення від 25.01.2021 №35 та зобов`язання перевести ОСОБА_1 з 01.02.2021 на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789 від 05.11.1991 та виплачувати пенсію у розмірі 90 відсотків від суми нарахованої місячної заробітної плати зі всіма складовими відповідно до довідки виданої Полтавською обласною прокуратурою від 13.01.2021 №21-18 вих.21 без обмеження максимального розміру та без застосування максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та без застосування Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила про протиправність відмови відповідача у призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та наявність у неї права на перехід на пенсію за вислугою років.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

09.03.2021 надано відзив, у якому представник відповідача, заперечуючи проти позову, просив у його задоволенні відмовити з тих підстав, що станом на час звернення ОСОБА_1 із заявою про переведення на пенсію за вислугу років, позивач не мав достатнього стажу роботи для призначення йому пенсії відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач працює в органах прокуратури з 18.02.2002, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

У трудовій книжці наявна, наступна інформація про:

- роботу в органах Новосанжарської районної прокуратури з 18.02.2000 по 14.04.2017:

- роботу в прокуратурі Полтавської області з 14.04.2017 по 10.09.2020;

- роботу в Полтавській обласної прокуратурі з 11.09.2020 - по теперішній час.

Всього стаж роботи позивача станом на 30.11.2020 становить 21 рік 2 місяці 14 днів, а стаж роботи на посадах прокурора - 16 років 0 місяців 13 днів, що сторонами не заперечується.

З 26.09.2019 ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

19.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на пенсію за вислугу років згідно із Законом України "Про прокуратуру".

Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 25.01.2021 №235 позивачу відмовлено у призначені пенсії за вислугу років. Рішення вмотивоване тим, що стажу роботи позивача на посадах прокурорів недостатньо для призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII. Стаж роботи позивача за вислугу років складає 21 років 2 місяців 14 днів, у тому числі на посадах прокурорів 16 років 00 місяці 13 днів.

Не погодившись із вищезазначеним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (надалі - Закон №1789-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції, яка була чинна на момент роботи позивача в органах прокуратури) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Статтею 10 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

На час звернення позивача із заявою про перехід з одного виду пенсії на інший набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (надалі - Закон №1697-VII), частиною першою статті 86 якого визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2020 і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Згідно з частиною шостою вказаної статті до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема: час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Стаття 15 Закону №1697-VII (з відповідними змінами) визначає, хто є прокурором органу прокуратури.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття "вислуги років, що дає право на пенсію" і "стажу роботи на посадах прокурорів". При цьому, посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на посадах прокурорів, і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. Водночас до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на посадах прокурорів.

Як вищезазначено, згідно з рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 25.01.2021 №35 вислуга років позивача підтверджена у встановленому законодавством порядку та становить 21 рік 02 місяці 14 днів, стаж роботи на посадах прокурора - 16 років 00 місяці 13 днів.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що на момент звернення позивача із заявою про перехід на пенсію за вислугу років його стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, був достатнім.

Вирішуючи питання про застосування норм Закону України "Про прокуратуру" в часі, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, прокуратури, міліції, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 та від 20.03.2002 №5-рп/2002).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Конституцій Суд України у Рішенні від 22.05.2008 №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

У Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 Конституційний Суд України вказав, що згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеження. У традиційному розумінні визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

З урахуванням визначеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI, а також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, оскільки вказаними законами, на порушення статті 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Таким чином, відмова відповідача у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років за наявності необхідного стажу роботи на посадах, які надають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, що викладена у рішенні ГУ ПФУ в Полтавській області від 25.01.2021 №35, є протиправною, не ґрунтується на положенні Основного Закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 45 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог, зобов`язати відповідача перевести ОСОБА_1 з 19.01.2021 на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789, у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663 та виплачувати у розмірі 90% від суми нарахованої місячної заробітної плати зі всіма складовими, відповідно до довідки Полтавської обласної прокуратури від 13.01.2021 №21-18вих21, без обмеження максимального розміру та без застосування максимальної величини нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд також враховує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі №640/5248/19 - апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Пенсійного фонду України залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 змінено. Пункт 2 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

Таким чином, суд погоджується з позивачем щодо того, що виплата перерахованої пенсії не може здійснюватися зі застосуванням процедур відстрочки чи розстрочки, що були передбачені вказаними скасованими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач належним чином обґрунтував свої позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.01.2021 №35.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 19.01.2021 на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ та виплачувати пенсію у розмірі 90% від суми нарахованої місячної заробітної плати зі всіма складовими, відповідно до довідки виданої Полтавською обласною прокуратурою від 13.01.2021 №21-18вих21, без обмеження максимального розміру пенсії та без застосування максимальної величини нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та без застосування Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 та "Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду".

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко