Справа № 380/10049/20
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року справа №380/10049/20

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Красневича Ю.Б.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Кутного Н.О.,

представник відповідача Ковальчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (місцезнаходження: 03121, м.Київ, вул.Народного Ополчення, 30, ) (далі відповідач-1, Держгеокадастр), Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (місцезнаходження: 43021, м.Луцьк, вул.Винниченка, 67, ) (далі відповідач 2) в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 28.10.2020 № 292-то «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №184-к «Про оголошення наказу Держгеокадастру №292-то від 28.10.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідно до наказу №292-то від 28.10.2020 Держгеокакдастру його звільнено з посади начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області за власним бажанням з 29.10.2020 шляхом розірвання контракту. Вказує, що підставою для звільнення в оскаржуваному наказі вказані заява ОСОБА_1 та лист Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26.10.2020 №2202-14/64672-03. На виконання вказаного наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області 29.10.2020 прийнято наказ №184-к «Про оголошення наказу Держгеокадастру №292-то від 28.10.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Проте, позивач наголошує на тому, що він 29.10.2020 перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності. Крім цього, звертає увагу на те, що звільнення «за власним бажанням» відбулося без його бажання, та на підставі заяви, яка була написана ним при укладенні контракту без зазначення дати. Вказує, що написання такої заяви про звільнення за власним бажанням було умовою прийняття позивача на роботу. Позивач вважає, що за відсутності підстав для розірвання контракту, зважаючи на відсутність активного волевиявлення позивача щодо наполягання розірвати трудовий договір та враховуючи стан його непрацездатності на дату його звільнення, очевидно що наказ №292-то від 28.10.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним та підлягає скасуванню. З цих підстав ОСОБА_1 вважає, що його звільнено з посади із порушенням встановленого законодавством порядку, а тому оскаржуваний наказ про його звільнення є протиправним та підлягає скасуванню, а він поновленню на відповідній посаді із стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 16.11.2020 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 03.12.2020 суд задовольнив клопотання представника відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Відповідач - 2, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області 07.12.2020 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відзив обґрунтований тим, що наказом Держгеокадастру від 28.10.2020 №292-то «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до пункту 3 частина першої статті 86 Закону України «Про державну службу» та абзацу третього пункту 18 Контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 15.07.2020 №2, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області за власним бажанням, шляхом розірвання контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 15.07.2020 №2. Підставою для звільнення зазначено заяву ОСОБА_1 та лист Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26.10.2020 №2202-14/64672-03. Після чого прийнято наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №184-к від 29.10.2020 «Про оголошення наказу Держгеокадастру від 28.10.2020 №292-то «Про звільнення ОСОБА_1 ». Відповідач зазначає, що оскаржувані накази були надіслані позивачу на електронну пошту, що підтверджується протоколами №133 та №134. Проте, станом на день подання вказаного відзиву позивач не ознайомився із записом про звільнення в особовій картці державного службовця, так як з 29.10.2020 перебуває на лікарняному, що підтверджується листом непрацездатності.

Одночасно відповідач звертає увагу на те, що оскільки наказом Держгеокадастру від 28.10.2020 № 292-то «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, тому трудові відносини з ним припинено, відповідно підстави для сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. З врахуванням наведених обставин вважає, що оскаржувані дії та рішення Головного управління відповідають критеріям правомірності суб`єкта владних повноважень, в контексті статті 2 КАС України. Просив у задоволені позову відмовити повністю.

Ухвалою від 25.01.2021 суд стягнув з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (місцезнаходження: 03151, м.Київ, вул.Народного Ополчення, 30, ) до Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України (01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ) штраф у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. за невиконання без поважних причин вимог ухвали суду про витребування доказів.

Відповідач - 1, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, 04.02.2021 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відзив обґрунтований тим, що з 15.07.2020 ОСОБА_1 перебував на посаді начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 28.10.2020 №292-то позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням, на підставі його власноручно написаної заяви про звільнення від 15.10.2020 та листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26.10.2020 №2202-14/64672-03, яким було погоджено звільнення ОСОБА_1 .

Відповідач зазначає, що з аналізу Закону України «Про державну службу» можна прийти до висновку, що твердження позивача про те, що написання заяви за власним бажанням під час призначення на посаду начальника Головного управління Держгеокадастру було обов`язковою умовою не відповідає дійсності, оскільки ані в Законі, ані у контракті, який був підписаний позивачем, таких умов не визначено. Поряд з цим, ненаписання заяви про звільнення під час прийняття на службу не є у переліку тих обставин, за яких не допускається призначення на посаду. Таким чином відповідач вважає, що доводи позивача про те, що його було звільнено на підставі його заяви, однак без його бажання, нічим не підтверджуються. З врахуванням наведеного вважає, що Держгеокадастр діяв у відповідності до Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» під час видання оскаржуваного наказу та ніяким чином не порушив законодавство звільняючи позивача на підставі його заяви про звільнення. Просив у задоволені позову відмовити повністю.

Ухвалою від 10.02.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 18.02.2021 суд відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про скасування ухвали від 25.01.2021 про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу.

19.02.2021 представник Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру подала пояснення, в яких вказала, що відсутність реєстрації заяви позивача в журналі вхідної кореспонденції ніяким чином не порушує ні чинне законодавство та не спростовує написання позивачем такої заяви та подання її відповідачу. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила суд у задоволені позову відмовити повністю.

Відповідач 1 участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив. Подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

15.07.2020 між Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та ОСОБА_1 укладено контракт №2 про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно з вказаним контрактом ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

Відповідно до п.1 Контракту, на відносини сторін за цим контрактом поширюється дія Закону України «Про державну службу», інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини щодо проходження державної служби з урахуванням особливостей, передбачених абзацом 4 пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 13.04.2020 №553-ІХ «про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік».

Згідно з п.18 цього Контракту його дія припиняється:

- у разі закінчення строку, на який укладено цей контракт;

- за ініціативою державного органу у разі невиконання або неналежного виконання завдань, визначених відповідно до абзацу третього пункту 6 цього контракту, протягом двох місяців підряд;

- у разі припинення державної служби з підстав і в порядку, визначених частиною першою статті 83 Закону України «Про державну службу».

У разі припинення дії цього контракту з підстав, передбачених абзацом третім цього пункту, державний орган повідомляє особі про припинення цього контракту не пізніше ніж за п`ять робочих днів до такого припинення.

Припинення дії цього контракту є підставою для звільнення особи з посади начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. (п.19)

Згідно з заявою від 15.10.2020, яка адресована голові Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просив звільнити його із займаної посади за власним бажанням (а.с.115). На вказаній заяві відсутня резолюція керівника щодо подальшого її спрямування чи способу реалізації, а лише наявний підпис без розшифрування особи, якій він належить.

Позивач стверджує, що таку заяву ним написано перед призначення його на посаду без проставлення відповідної дати. Вказане підтверджує тим, що 15.10.2020 він перебував на робочому місці, у відрядження до м.Києва не відлучався та поштою такої заяви не направляв. У відповідача відсутні докази отримання цієї заяви засобами поштового зв`язку.

Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України листом №2202-14/64672-03 від 26.10.2020 погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. (а.с.116)

У зв`язку з цим 28.10.2020 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до п.3 ч.1 ст.83, частини першої статті 86 Закону України «Про державну службу» та абзацу третього пункту 18 Контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 15.07.2020 №2 прийнято наказ №292-то, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області 29.10.2020 за власним бажанням, шляхом розірвання контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 15.07.2020 №2. Підстава: заява ОСОБА_1 , лист Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26.10.2020 №2202-14/64672-03. (а.с.114)

З пояснень представника позивача та долученого до справи листка непрацездатності серії АДФ №232716 від 03.11.2020 судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.10.2020 перебував на лікарняному.

29.10.2020 першим заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області прийнято наказ №184-К «Про оголошення наказу Держгеокадастру від 28.10.2020 №292-то «Про звільнення ОСОБА_1 », згідно з п.2 якого вирішено датою звільнення ОСОБА_1 з посади вважати 29.10.2020.

Наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 29.10.2020 №184-К «Про оголошення наказу Держгеокадастру від 28.10.2020 №292-то «Про звільнення ОСОБА_1 » надіслано на адресу електронної пошти позивача, що підтверджується Протоколом №133 про доведення інформації або документів до відома державного службовця Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 29.10.2020 о 15:40 год.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 30.10.2020 №31-3-0.7-7280/2-20 ОСОБА_1 повідомлено про звільнення та необхідність отримання трудової книжки в управлінні персоналом Головного управління та надіслано акт передачі справ і майна. Вказаний лист надіслано на адресу електронної пошти позивача 30.10.2020 о 11:40 год., що підтверджується Протоколом №134 про доведення інформації або документів до відома державного службовця Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

З пояснень представника відповідача-2 судом встановлено, що станом на 03.12.2020 (день подання відзиву) ОСОБА_1 не ознайомився із записом про звільнення в особовій картці державного службовця, так як з 29.10.2020 перебуває на лікарняному, що підтверджується листом непрацездатності серії АДФ №232716 від 03.11.2020.

Не погодившись з наказом про звільнення з займаної посади №292-то від 28.10.2020 та наказом від 29.10.2020 №184-К «Про оголошення наказу Держгеокадастру від 28.10.2020 №292-то «Про звільнення ОСОБА_1 » позивач звернувся до суду з даним позовом.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що, на думку позивача, оскаржувані накази прийняті протиправно, оскільки в заяві від 15.10.2020 ОСОБА_1 не зазначав дати звільнення. Крім цього, звертає увагу, що написання такої було умовою прийняття його на роботу на посаду начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. Позивач також звертає увагу суду на те, що під час прийняття оскаржуваних наказів він перебував на лікарняному, а відтак такі підлягають скасуванню. З цих підстав, позивач вважає, що його неправомірно звільнено із займаної посади 29.10.2020. Просив позов задовольнити повністю.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон України № 889-VIII) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Пунктом 2 частини другої статті 3 Закону України № 889-VIII визначено, що дія цього Закону поширюється на державних службовців міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.

Згідно із ч.1 ст.16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 №3166-VI (далі Закон України № 3166-VI) центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії.

Частиною п`ятою статті 21 Закону України № 3166-VI визначено, що керівники та заступники керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади відповідно до законодавства про державну службу.

Згідно із п.8 ч.2 ст.18 Закону України № 3166-VI, Міністр погоджує призначення на посади та звільнення з посад керівників і заступників керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно із п.1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, затвердженого Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308 (далі - Положення), Головне управління Держгеокадастру у Волинській області є Територіальним органом Державної служби геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Відповідно до абз.1 п.9 Положення Головне управління очолює начальник, що призначається на посаду Головою Держгеокадастру за погодженням з Міністром розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та звільняється з посади Головою Держгеокадастру.

Згідно з п.3 ч.1 ст.83 Закону України № 889-VIII, державна служба припиняється: за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

Відповідно до ст.86 Закону України № 889-VIII, державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Зі змісту заяви позивача від 15.10.2020 суд встановив, що позивач просив звільнити його з займаної посади за власним бажанням, при цьому конкретної дати звільнення ним не зазначено. Таким чином, враховуючи норми ст. 86 Закону України № 889-VIII, наказ про звільнення позивача міг бути прийнятий не раніше ніж через 14 днів від дати заяви (29.10.2020), в протилежному випадку відповідач-1 повинен був узгодити з ОСОБА_1 іншу дату звільнення.

Водночас, з оскаржуваного наказу №292-то слідує, що такий прийнятий 28.10.2020 відповідно до п.3 ч.1 ст.83, частини першої статті 86 Закону України «Про державну службу» та абзацу третього пункту 18 Контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 15.07.2020 №2. Підставами звільнення були заява позивача від 15.10.2020 та лист погодження Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26.10.2020 №2202-14/64672-03.

Отже, судом встановлено, що заява про звільнення написана власноручно позивачем, ним підписана та врахована відповідачем-1, що свідчить про досягнення між сторонами домовленості та наявність обопільного волевиявлення про дату та підстави припинення дії контракту.

Щодо тверджень позивача про те, що в заяві від 15.10.2020 (а.с.115) ОСОБА_1 не зазначав дати звільнення та написання такої було умовою прийняття його на роботу на посаду начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, то суд такі до уваги не бере, оскільки жодних доказів на їх підтвердження суду не надано.

Водночас, судом встановлено, що Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру наказ №292-то «Про звільнення ОСОБА_1 » прийнято 28.10.2020, тобто з порушенням ч.1 ст.86 Закону України № 889-VIII.

Суд звертає увагу на те, що державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом (ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу»).

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу, які б давали суду підстави вважати, що ОСОБА_1 звільнено із займаної ним посади до закінчення двотижневого строку за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення і таке звільнення не перешкоджає належному виконанню обов`язків державним органом. Представником відповідача-1 в судових засіданнях також таких доказів не надано.

Ба більше, суд звертає увагу, що відповідно до абз.3 п.18 Контракту №2 від 15.07.2020, відповідач-1 повинен був повідомити ОСОБА_1 про припинення цього контракту не пізніше ніж за п`ять робочих днів до такого припинення, проте доказів такого повідомлення суду не надано.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 вказав, що 28.10.2020 він перебував на робочому місці та наміру звільнятись не мав. З 29.10.2020 він перебував на лікарняному і про це повідомив кадрову службу відповідача-2, що підтверджується наявним в матеріалах справи листком непрацездатності серії АДФ №232716 від 03.11.2020, а тому у відповідача не було підстав для звільнення його із займаної посади. Крім цього, свідок зазначає, що в день написання заяви про звільнення 15.10.2020 він не перебував у м.Києві.

Свідок ОСОБА_1 також повідомив суд, що жодного повідомлення про дострокове розірвання контракту №2 від 15.07.2020 він не отримував.

Суд враховує, що Закон України «Про державну службу», як спеціальний нормативний акт, що регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, не передбачає наслідків відмови державного службовця від звільнення за власним бажанням після написання ним відповідної заяви. Тому, при вирішенні даного спору суд враховує загальні нормами права, які регулюють питання розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Відповідно до ст.39 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.

Спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів.

Згідно з ст. 38 цього Кодексу, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Отже, за загальним правилом у разі, якщо після закінчення строку попередження про звільнення працівник продовжує виконувати свої посадові обов`язки та не вимагає його звільнити, підстави для розірвання трудового договору за раніше поданою ним заявою відсутні.

З урахуванням вказаних норм та встановлених обставин суд зазначає, що наказ про звільнення ОСОБА_1 прийнятий відповідачем-1 до завершення строку попередження про звільнення та без згоди позивача на дострокове розірвання трудового договору, а тому є передчасним.

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-1 не подано суду належних доказів правомірності прийняття оскаржуваного наказу від 28.10.2020 № 292-то «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи оскаржуваний наказ від 28.10.2020 №292-то «Про звільнення ОСОБА_1 » на предмет відповідності його вказаним критеріям, суд дійшов висновку, що такий наказ прийнятий відповідачем-1 без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, тобто є необґрунтованим. Крім цього, з урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів у справі суд зазначає, що Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру такий наказ прийнято без дотримання принципів безсторонності, добросовісності та пропорційності, а тому суд вважає його протиправним та таким, що слід скасувати.

У зв`язку з скасуванням наказу від 28.10.2020 № 292-то «Про звільнення ОСОБА_1 », суд вважає наказ від 29.10.2020 №184-к «Про оголошення наказу Держгеокадастру №292-то від 28.10.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » також протиправними та такими, що необхідно скасувати.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

З аналізу вищевикладеного слідує, що день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з наступного дня від дати звільнення, а саме з 30.10.2020.

Частиною 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою №019 від 03.12.2020 (а.с.60) розмір заробітної плати позивача за серпень 2020 року становив 21552,17 грн., за вересень 2020 року 22700,00 грн. В серпні та вересні 2020 року було 42 робочих днів. Таким чином, середньоденний заробіток позивача становив 1053,62 грн. (21552,17 грн. + 22700,00 грн. : 42). З урахуванням кількості робочих днів вимушеного прогулу за період з 30.10.2020 по 23.02.2021, розмір середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу становить 84289,60 грн. (1053,62 грн. х 70 робочих днів).

Розмір заробітної плати за один місяць, обрахований відповідно до пункту 8 Порядку, та стягнення якої підлягає до негайного виконання у зв`язку з поновленням на посаді, становить 22126,09 грн.

З урахуванням викладеного та виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відтак позов слід задовольнити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.139 КАС України, судові витрати не належить стягувати зі сторін.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 241-246, 250, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 28.10.2020 №292-то «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №184-к від 29.10.2020 «Про оголошення наказу Держгеокадастру від 28.10.2020 №292-то «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з 30.10.2020.

Стягнути із Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (місцезнаходження: 43021, м.Луцьк, вул.Винниченка, 67, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 84289 (вісімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн. 60 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 22126 (двадцять дві тисячі сто двадцять шість) грн. 09 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 05.03.2021

Суддя Р.І. Кузан