Справа № 160/16865/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
17.12.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо повернення ОСОБА_1 одного відсотку (1%) за обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири від 27.10.2020;
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що останній на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2020 придбав у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Під час оформлення вищевказаного договору позивач згідно квитанції №ПН500754 від 27.10.2020 перерахував до Пенсійного фонду України 12 184, 20 грн. в якості збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що є 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу нерухомого майна за цим договором. Водночас, дана оплата була помилковою, оскільки відповідне житло ним придбавалось вперше, у зв`язку з чим відповідно до положень пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» позивач не є платником відповідного збору та не повинен був його сплачувати, що свідчить про наявність правових підстав для повернення йому сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. З огляду на викладене, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо повернення помилково сплачених коштів, однак відповідач допустив протиправну бездіяльність, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду.
28.01.2021 до суду надійшов від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву (вх. №6954/21), в якому відповідач заперечив проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та вказав, що вважає означений позов безпідставним та передчасним, оскільки позивач не дочекався відповіді пенсійного органу та після подачі відповідної заяви звернувся до суду.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню судом, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. за реєстровим №6849, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) придбав у власність квартиру загальною площею 71,5 кв.м. (в т.ч. житлова площа 40,9 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищенаведені обставини підтверджується копіями відповідного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №229904212 від 27.10.2020.
Під час оформлення вказаного договору позивач згідно квитанції №ПН500754 від 27.10.2020 сплатив до Пенсійного фонду України грошові кошти у розмірі 12 184, 20 грн. (1% від вартості об`єкта купівлі-продажу придбаного нерухомого майна).
Зазначені кошти сплачені позивачем на відповідний розрахунковий рахунок отримувача: УК у Соборному районі м. Дніпра, код отримувача: 37989269, банк отримувача: Казначейство України, із призначенням платежу «Збір з операцій придб. (куп.-прод.) нерух. майна (у розм. 1%) Платник ОСОБА_1 . Отримувач УК у Собор.р.м.Дніпра».
Вважаючи, що відповідачем по відношенню до нього допущено протиправну бездіяльність, з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся до суду із означеним позовом.
Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, за результатами розгляду вищезазначеної заяви ОСОБА_1 . Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направило позивачу лист за вих. № 0400-010604-8/127862 від 30.12.2020, в якому пенсійний орган виклав посилання на норми законодавства України та запропонував позивачу оскаржити означене рішення в органах вищого рівня або у судовому порядку.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами суд виходить з такого.
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначається Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР від 26 червня 1997 р. (далі - Закон №400/97).
Відповідно до абзацу 1 пункту 9 статті 1 Закону №400/97, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовані Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1740 від 03.11.1998 (далі - Порядок).
Згідно з пунктом 15-1 Порядку, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна (п. 15-3 Порядку).
Із системного аналізу наведених правових актів суд приходить до висновку, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Матеріалами справи, зокрема, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №229904212 від 27.10.2020 підтверджується, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є відомості про реєстрацію права власності за позивачем на квартиру, загальною площею 71,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. за реєстровим номером №6849.
Відомості щодо наявності або придбання іншого нерухомого (житлового) майна позивачем відсутні, що підтверджується інформацією з витягу, сформованого за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 11.02.2021.
Суд зазначає, що під час розгляду даної справі відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, не надано.
При цьому, посилання відповідача на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими.
У постанові від 03.07.2018 у справі №819/33/17 Верховний Суд дійшов правового висновку, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.
Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.
Зазначена правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 (провадження №К/9901/412/17), від 14.02.2018 (провадження №К/9901/1783/18), від 20.02.2018 (провадження №К/9901/404/17).
Враховуючи викладене, суд зазначає, що частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.
Механізм повернення коштів, помилково зарахованих до державного бюджету визначений у Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 (далі - Порядок №787).
Відповідно до п. 5 Порядку №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.
Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Отже, законодавством визначено порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів, який передбачає наявність подання відповідного органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з метою внесення його платником до органу Державної казначейської служби України.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивач звільнений від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, як такий, що придбав житло вперше, а тому має право на повернення помилково сплаченого ним збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, сплаченого під час укладання договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2020.
Втім, суд зазначає, що такі кошти мають бути повернуті на підставі подання відповідача до органів Державного казначейства України про повернення позивачу суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 12 184,20 грн. сплаченого на підставі квитанції №ПН500754 від 27.10.2020.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Так, у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить суд, зокрема, визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо повернення ОСОБА_1 одного відсотку (1%) за обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири від 27.10.2020.
Водночас, слід зауважити, що під час розгляду цієї справи судом встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.12.2020 пенсійним органом направлено останньому лист за вих. №0400-010604-8/127852 від 30.12.2020, в якому позивачу фактично відмовлено у вчиненні відповідних дій щодо формування та подачі до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області подання про повернення позивачу помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за придбання нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, який придбано позивачем.
Суд зазначає, що зважаючи на відсутність в органів Пенсійного фонду України, в силу незалежних від них обставин, можливості зробити самостійний і беззаперечний висновок про придбання позивачем житла вперше, а також на те, що такі обставини встановлені в ході розгляду адміністративної справи, прийняття судом рішення про зобов`язання сформувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби відповідне подання є єдиним способом відновлення прав позивача, ефективним механізмом захисту таких прав, який відповідатиме принципу верховенства права.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).
Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з урахуванням задоволеної частини позовних вимог ОСОБА_1 відповідач повинен відшкодувати позивачу сплачену суму судового збору у розмірі 420, 40 грн.
Керуючись ст.ст. 77, 132, 139, 242-246, 247, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд,
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст судового рішення складений 24.02.2021.

Суддя О.В. Царікова