Справа № 140/16598/20
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/16598/20 пров. № А/857/1748/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

за участі секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року про повернення позовної заяви (суддя Валюх В.М., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтепло» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів у грудні 2020 року звернулося до суду з адміністративним позовом до ТОВ «Волиньтепло» про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 23906,25 грн. та пені в сумі 1240,40 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі №140/16598/20 позовну заяву Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ТОВ «Волиньтепло» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені і додані до неї документи повернуто позивачеві без розгляду.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що неподання своєчасно позову обумовлено тим, що позивачем тривалий час велася робота по досудовому врегулюванню спору із відповідачем, а також у зв`язку з недостатністю коштів для сплати судового збору. Крім того, позов не подавався й через те, що Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів працювало дистанційно, що не давало змоги працювати у повному режимі, а відтак пропуск строку звернення до суду зумовлений і обмеженнями, пов`язаними з карантином. Отже, висновок суду першої інстанції щодо неповажності причин пропуску строку звернення до суду з позовом є необґрунтованим.

Відповідач процесуальним правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Повертаючи позовну на підставі частини другої статті 123 КАС України, суд першої інстанції виходив із того, що наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом не є поважними, тому такий строк не може бути поновлений.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 2, 5 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.Отже, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо: у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Судом встановлено, що Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів повторно звернулося до суду з позовом до ТОВ «Волиньтепло» про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 23906,25 грн. та пені в сумі 1240,40 грн. (разом до сплати 25146,65 грн), не вказавши у тексті позовної заяви про вказану обставину.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі № 140/15916/20 первісну позовну заяву Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ТОВ «Волиньтепло» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені повернуто позивачу без розгляду.

Зі змісту ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі № 140/15916/20 вбачається, що Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з позовом до ТОВ «Волиньтепло» про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 23906,25 грн. та пені в сумі 1240,40 грн, разом до сплати 25146,65 грн. Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. 24.11.2020 на адресу суду надійшла нова редакція позовної заяви, у якій заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. На обґрунтування вказаного клопотання представник позивача зазначив, що неподання позову Волинським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів обумовлено тим, що позивачем тривалий час велася претензійна робота із відповідачем та у зв`язку із недостатністю коштів для сплати судового збору. Крім того вказує, що позов не подавався і через те, що Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів тривалий час працювало дистанційно, що не давало змоги працювати в повному режимі, а відтак пропуск строку звернення до суду зумовлений і обмеженнями, пов`язаними з карантином. Також зазначає, що Волинським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів протягом квітня-листопада 2020 було подано 32 позови, що потягнуло використання усіх передбачених коштів для сплати судових витрат. Замовлення додаткових коштів для оплати судових витрат затягнулося в часі. З наведених підстав представник позивача вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин.

Також в ухвалі Волинського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі № 140/15916/20 вказано, що відлік строку на звернення до суду з позовом для позивача, як суб`єкта владних повноважень, почався з дня виникнення підстав, що дають право на пред`явлення передбачених законом вимог - 16.04.2020, однак адміністративний позов подано до суду 12.11.2020, тобто з пропуском тримісячного строку на звернення.

При цьому, посилання позивача на продовження строків звернення до суду, встановлене пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, як на підставу поважності пропуску такого строку, не заслуговують на увагу суду, оскільки пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 № 731-IX (далі - Закон № 731-IX) передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Закон № 731-IX набрав чинності 17.07.2020, а відтак, процесуальний строк на початок відліку звернення до суду, який був продовжений, завершився 06.08.2020 і з 07.08.2020 почав свій перебіг тримісячний строк на звернення до суду для суб`єктів владних повноважень, в тому числі і для позивача у даній справі, та закінчився 07.11.2020, в той час як адміністративний позов, як вже вказувалось судом, подано до суду 12.11.2020.

Крім того, в ухвалі Волинського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі № 140/15916/20 суд дійшов висновку про те, що посилання позивача на відсутність коштів для сплати судового збору, дистанційну роботу суб`єкта владних повноважень в період карантинних обмежень, досудове врегулювання спору не можуть бути поважними причинами для пропуску строку на звернення до суду і судом до уваги не взяті. Суд вказав, що станом на 13.05.2020 (дата надходження листа Луцького міського центру зайнятості) позивач мав в своєму розпорядженні необхідні докази для звернення до суду, в той час як подання адміністративного позову не потребує особистої присутності представника позивача і може бути вчинено дистанційно. Відтак, наведені обставини не можуть бути визнані судом поважною причиною пропуску строку звернення до суду, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалу Волинського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви від 30.11.2020 у справі № 140/15916/20 позивач в апеляційному порядку не оскаржив, а повторно звернувся до суду з аналогічним позовом, вказавши ті самі підстави для поновлення строку звернення до суду, оцінку яким уже було надано Волинським окружним адміністративним судом в ухвалі від 30.11.2020 у справі № 140/15916/20, у зв`язку із чим позовну заяву ухвалою від 09.12.2020 у цій справі було залишено без руху. При цьому, наведені позивачем у новій редакції позовної заяви інші обставини (зокрема те, що повернення позовної заяви може позбавити осіб з інвалідністю на отримання сум адміністративно-господарських санкцій, пропущений строк є незначним, юрисконсульт відділення мала значне навантаження) також не можуть бути визнані поважними причинами для поновлення строку звернення до суду, оскільки не свідчать про наявність перешкод чи об`єктивну неможливість своєчасного звернення до суду із зазначеними позовними вимогами.

Таким чином, оскільки у новій редакції позовної заяви позивач вказав підстави для поновлення строку звернення до суду, більшість з яких були визнані неповажними ухвалою Волинського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви від 30.11.2020 у справі № 140/15916/20, а інші підстави на переконання суду також не є поважними, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до судуз позовом.

Колегія суддів зауважує, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Будь-яких обставин, які б об`єктивно перешкоджали звернутися з адміністративним позовом в строк, встановлений КАС України, позивач не повідомив.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними, не підтверджують поважність пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та відсутності поважних причин для його поновлення.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви позивачеві.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії» (рішення від 22 жовтня 1996 року), «Девеер проти Бельгії» (рішення від 27 лютого 1980 року)).

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржувану ухвалу суду і не виявив порушень норм процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього судового рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на ухвалу суду не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року про повернення позовної заяви у справі №140/16598/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 11 березня 2021 року