Справа № 380/11603/20
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року справа №380/11603/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Термено О.А.,

представника позивача Брегей І.С.,

представника відповідача Солощук М.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Галицької митниці Державної митної служби України (79000, м. Львів, вул. Костюшка,1 ) з вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення Галицької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700084/2 від 26.10.2020;

визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209180/2020/00597 від 26.10.2020;

стягнути з Галицької митниці Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1681,60 грн;

стягнути з Галицької митниці Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані підготовкою справи до розгляду, а саме: витрати на переклад письмових доказів в сумі 1025 грн.

Ухвалою суду від 11.12.2020 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 21.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що декларантом подана відповідачу митна декларація з доданими документами на легковий автомобіль бувший у використанні, марки: AUDI, модель: A4, номер кузова НОМЕР_2 . Придбаний автомобіль у Umarkauto Spolka z organiczona odpowiedzialnoscia за ціною 5400 Євро. Позивач зазначив, що саме цю суму було ним сплачено. Вважає, що саме рахунокфактура №01/10/2020 від 05.10.2020 є документом у відповідності до ч.1 ст.368 МК України, який повинен використовуватися митним органом для цілей оподаткування товарів. Крім того, даний факт підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті від 05.10.2020 АТ «ПриватБанк» та довідкою з банку Santader (Польща) про зарахування коштів за продаж транспортного засобу від 06.10.2020. Крім цього, позивач зазначає, що на момент придбання, транспортний засіб мав несправну коробку передач, що зазначено в рахунку фактурі №01/10/2020. Також в додатковому аркуші до Акту про проведення митного огляду товарів №UA209040/2020/041696 від 13.10.2020 описано про наявні пошкодження лакофарбового покриття автомобіля та затертість салону. Однак, відповідачем за результатами перевірки митної декларації та доданих документів винесено картку відмови у митному оформленні та рішення про коригування митної вартості. На думку позивача, наданих відповідачу документів було достатньо для визначення митної вартості товару за основним методом. Вказане рішення позивач вважає протиправними, оскільки наданими до митного оформлення документами повністю підтверджується визначена декларантом митна вартість автомобіля. Додатково зазначив, що відповідачем порушено ч. 3 ст. 53 Митного Кодексу України (далі- МК України) з огляду на відсутність підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі митну вартість автомобіля марки: AUDI, модель: A4, номер кузова НОМЕР_2 . Позивач вважає рішення відповідача протиправними та такими, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

14.01.2021 за вх. № 2055 від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне. За митною декларацією №UA209180/2020/053710 від 15.10.2020 митна вартість була визначена декларантом за резервним методом. Декларація митної вартості до митного оформлення не подавалася, до жодної з відповідних технічних граф митної декларації інформація про транспортні витрати не вносилася. Не подано висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що інформація, яка міститься на загальнодоступних інтернет-ресурсах щодо вартості даного товару є вищою за заявлену декларантом. У зв`язку з цим, за основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу, обраховану згідно з витягом з інтернет-ресурсу mobile.de на рівні 8900 євро. Вказує, що посадові особи Галицької митниці Держмитслужби при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України. Також, відповідач вважає, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларантові, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в тому числі обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів.

Дослідивши доводи позову, відзив на нього, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Позивачем, ОСОБА_1 придбано у нерезидента транспортний засіб, модель: марки AUDI, модель: A4, номер кузова № НОМЕР_2 за ціною 5400 Євро. У підтвердження цього факту купівлі-продажу продавцем видано рахунок фактуру № 01/10/2020, на суму 5400 Євро та підтверджується квитанцією платіжним дорученням від 05.10.2020 №0408004.

Ввезення транспортного засобу на територію України здійснювалась ОСОБА_2 , згідно довіреності від 10.10.2020 №463.

Митними органами країни відправлення 12.10.2020 оформлена митна декларація країни відправлення № PL000000 у якій відображена ціна 24271,00 PLN.

15.10.2020 декларантом ( ОСОБА_2 ) подано до митного контролю Галицької митниці Держмитслужби митну декларацію № UА209180/2020/05370 від15.10.2020 на товар «Легковий автомобіль, що був у використанні призначений для перевезення пасажирів: марки: AUDI, модель: A4, номер кузова НОМЕР_2 визначивши ціну товару 5400 Євро.

Відповідачем, за результатами розгляду даної декларації, видано «Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» № UA209180/2020/00597 від 26.10.2020 та «Рішення про коригування митної вартості товарів» 26.10.2020 № UA 209000/2020/700084/2, де скориговано вартість автомобіля до 8900 Євро за резервним методом митної вартості.

У рішенні відповідач мотивував його прийняття наступним: Митна вартість імпортованого товару не може бути визначена у зв`язку з невідповідністю вимогам пунктів а) та б) статті VІІ ГАТТ. У органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально. Відповідно до ч.3 ст 53 МКУ декларанту виписана вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість була визнана: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи,що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару якщо здійснювалося страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару, - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, копію митної декларації країни відправлення. Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причин відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари методу 2а (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причин відсутності вартості основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митний кодекс України від 13.03.2012№4495-VS розділ ІІІ Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову пропозицію про продаж транспортного засобу ідентичної марки, моделі, схожої комплектації, з порівнянним пробігом на інтернет сторінці https://www.mobile.de/ru....vegiestatecar. Коригування не здійснювалося. Визначена митна вартість 8900,00 EUR.

В результаті, декларантом було подано нову митну декларацію №UA209180/2020/056566 від 27.10.2020, після чого у зв`язку із забезпеченням сплати гарантійних митних платежів згідно з розділом Х МК України, в тому числі 38 620,96 грн з врахуванням рішення про коригування митної вартості, транспортний засіб було випущено у вільний обіг.

Позивач, не погодившись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, звернувся із даним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керувався наступним.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої , у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи оскаржені рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, що визначені ч.2 ст.2 КАС України, суд враховує таке.

За приписами частини першої статті 1 МК України, законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини перша, друга статті 51 МК України).

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина перша, друга статті 52 МК України).

За обставинами справи, митна вартість товару заявлена декларантом за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), в порядку статті 57 МК України, в сумі 5400 доларів США.

У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи (частина третя статті 53 МК України).

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи (частина четверта статті 53 МК України).

Тобто, стаття 53 МК України визначає дві підстави, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи:

(1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

(2) у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

У першому випадку вимагається надання документів згідно з переліком: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У другому випадку: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Перелік підстав для формування митним органом вимоги про надання декларантом додаткових документів, що наведений у частині третій статті 53 МК України, є виключним: (1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; (2) у разі якщо документи містять ознаки підробки; (3) у разі якщо документи або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд встановив, що повідомлення митного органу про витребування у декларанта додаткових документів не містить посилання на вказані вище підстави.

Тобто, митний орган жодним чином не зазначає у повідомленні про те, що подані декларантом документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; не вказує на наявність ознак підробки; не вказує, що такі документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Щодо наявної в митного органу інформації про вартість транспортного засобу в розмірі 8 900 євро, суд зазначає таке.

В ході судового розгляду справи відповідачем не обґрунтовано та не підтверджено, яка ж цінова інформація була ним використана; не вказано джерело такої інформації (інтернет-ресурсів); не доведено офіційності такої інформації; не надано документа, який свідчив би про проведення контролюючим органом порівняльного аналізу цінових характеристик КТЗ за роком випуску, маркою, моделлю, конфігурацією тощо; не зазначено, яка ж інформація із зовнішніх джерел була використана. Посилання в рішенні про коригування митної вартості як на підставу визначення митної вартості на інтернет-ресурси, суд вважає необґрунтованим, оскільки за обставинами справи позивач придбав вживаний транспортний засіб, а відповідач не провів будь-якого порівняльного аналізу стану транспортних засобів.

Згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини шостої цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така позиція суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 57 МК України, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста статті 57 МК України).

За приписами частини першої статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина друга статті 55 МК України).

При цьому, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

Як встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації № UА209180/2020/05370, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору в розмірі 5400 Євро.

Згідно визначеними ст. 51-58 МК України правилами визначення митної вартості товарів та її коригування встановлено необхідність зазначення у рішенні про коригування митної вартості товарів інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Таким чином, вказана норма передбачає, що самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.

Митним органом відмовлено в прийнятті митної декларації та прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів від 26.10.2020 № UA 209000/2020/700084/2 з підстав: Митна вартість імпортованого товару не може бути визначена у зв`язку з невідповідністю вимогам пунктів а) та б) статті VІІ ГАТТ. У органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально. Відповідно до ч.3 ст 53 МКУ декларанту виписана вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість була визнана: якщо рахунок сплачено- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності ніші платіжні та/або бухгалтерські документи. Що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару якщо здійснювалося страхування страхові документи, а також документи. Що містять відомості про вартість страхування, транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару, - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, копію митної декларації країни відправлення. Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причин відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари методу 2а (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причин відсутності вартості основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митний кодекс України від 13.03.2012№4495-VS розділ ІІІ. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову пропозицію про продаж транспортного засобу ідентичної марки, моделі, схожої комплектації, з порівнянним пробігом на інтернет сторінці https://www.mobile.de/ru....vegiestatecar. Коригування не здійснювалося. Визначена митна вартість 8900,00 EUR

Як встановлено з матеріалів справи, декларантом надано до митного органу митну декларацію № UА209180/2020/053710 із зазначенням ціни товару 5400 Євро та на підтвердження обґрунтованості митної вартості товару також надано, зокрема: рахунок-фактуру (Factura VAT) №01/10/2020 від 05.10.2020, декларацію про походження товару 01/10/2020 від 05.10.2020, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багаж UA209040/ від 13.10.2020. свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , платіжне доручення № 0408004 від 05.10.2020, копію митної декларації країни відправлення 20PL402010E1213140 від 12.10.2020 та ін.

Митними органами країни відправлення 12.10.2020 оформлена митна декларація країни відправлення № 20PL402010E1213140, у якій відображена ціна 24271 PLN, що еквівалентно 5300 Євро.

15.10.2020 декларантом позивача подано до митного контролю Галицької митниці Держмитслужби митну декларацію № UА209180/2020/053710 від 05.08.2019 на товар «Легковий автомобіль, що був у використанні призначений для перевезення пасажирів: марки: AUDI, модель: A4, номер кузова НОМЕР_4 визначивши ціну товару 5400 Євро.

Відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів від 16.07.2019 № UA 209000/2020/700084/2, де скориговано вартість автомобіля до 8900 Євро з підстав того, що у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу.

Суд враховує, що імпортований позивачем автомобіль має свої особливості, як і кожен транспортний засіб має свої особливості в частині комплектації, пробігу, амортизації в ході експлуатації, поломок по пошкоджень..

Також, суду не надано будь-яких підтверджень щодо виявлених митним органом ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів позивачем. В ході судового розгляду не здобуто доказів і щодо підставності виникнення сумніву у правильності визначення задекларованої вартості транспортного засобу.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі №821/1617/18, від 21.12.2018 року за №815/1670/17, від 07.08.2018 року за №808/1619/16, а тому суд, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

Також, відповідачем не надано суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури (інвойсу) від № 01/10/2020 від 05.10.2020, в якому вказано вартість транспортного засобу на суму 5400 Євро, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів країни експорту інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу транспортного засобу марки: AUDI, модель: A4, номер кузова НОМЕР_4 . Натомість позивачем подано до суду експортну декларацію № 20PL402010E1213140, у якій відображена ціна 24271 PLN за куплений позивачем автомобіль, платіжне доручення №0408004 від 05.10.2020, довідку банку про зарахування коштів за продаж транспортного засобу від 06.10.2020.

Окремо суд зазначає, що в поданих митному органу банківському платіжному документі № 0408004 від 05.10.2020 зазначено прізвище платника - позивача, марку транспортного засобу, його реєстраційний номер, суму оплати. При цьому, номер кузова транспортного засобу зазначений у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, яке також було подане відповідачу до митного оформлення. Крім цього, декларантом було надано відповідачу також експортну митну декларацію країни відправлення, в якій зазначено реєстраційний номер та номер кузова транспортного засобу. Жодних розбіжностей такі документи не містять, вони перебували в розпорядженні митного органу та об`єктивно надавали йому можливість ідентифікувати транспортний засіб, особу, яка його придбала, та фактично сплачену вартість згідно з умовами контракту.

Крім того, зміст спірного рішення вказує на те, що воно не містить повної інформації, яка вимагається положеннями ч.2 ст.55 МК України.

Суд , проаналізувавши норми Митного кодексу України зазначає, що:

1. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

2. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

3. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

4. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

5. Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є , зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 815/5398/17 від 25.01.2019 року.

Отже, декларантом одночасно із митною декларацією надано митному органу належні документи для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Опис документів міститься в Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для зобов`язання декларанта подати додаткові документи, адже наданих декларантом документів було достатньо для визначення митної вартості за основним методом.

Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би спростував зміст документів, наданих декларантом для митного оформлення транспортного засобу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено. Тобто, надані декларантом основні документи містили всі числові значення, необхідні для визначення вартості транспортного за основним методом.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку що оскаржуване рішення відповідача прийняте не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а відповідно підлягає скасуванню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленим статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо витрат на переклад письмових доказів в сумі 1025 грн., суд зазначає, що такий переклад здійснювався позивачем добровільне і такі розподілу не підлягають.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмит служби.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Галицької митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови - задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Галицької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700084/2 від 26.10.2020.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209180/2020/00597 від 26.10.2020.

Стягнути з Галицької митниці Державної митної служби України (79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1976 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят шість ) грн. 77 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовено та підписано 09.03.2021

Суддя Сподарик Н.І.