Справа № 175/2719/20 (2-а/175/60/20)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2021 року м. Дніпросправа № 175/2719/20 (2-а/175/60/20)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.10.2020 р. (суддя Озерянська Ж.М.) в справі № 175/2719/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) про визнання протиправною та скасування постанови серії АПО18 №774621 від 15 липня 2020 року у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, закриття провадження по справі; визнання протиправним та скасування рішення заступника командира роти патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Бабенко про адміністративне затримання позивача, що було прийнято 15 липня 2020 року; визнання протиправним дій працівників Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, а саме щодо: а) застосування до нього спеціального заходу у вигляді кайданків; б) безпідставного поміщення до службового автомобіля поліції та доставлення його до Печерського відділення поліції ГУНП в м. Києві; в) не роз`яснення підстави і мети адміністративного затримання; г) не роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також про права на отримання безоплатної вторинної допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» під час адміністративного затримання; д) неповідомлення родичів про його адміністративне затримання; е) не роз`яснення його прав та обов`язків при розгляді справи про адміністративне правопорушення; ж) порушення права скористатися правовою допомогою адвоката.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.10.2020 р. позов задоволено, постанову інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Скалацької Т.І. серії АПО18 №774621 від 15 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. за вчинення адміністративного правопорушення скасовано, провадження по справі закрите у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП; визнано протиправним та скасовано рішення заступника командира роти патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Бабенка про адміністративне затримання ОСОБА_2 , що було прийнято 15 липня 2020 року; визнано протиправними дії працівників Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, а саме щодо: застосування до ОСОБА_1 спеціального заходу у вигляді кайданків; безпідставного поміщення ОСОБА_1 до службового автомобіля поліції та доставлення його до Печерського відділення поліції ГУНП в м. Києві; не роз`яснення ОСОБА_1 підстави і мети адміністративного затримання; не роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, передбачених ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також права на отримання безоплатної вторинної допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» під час адміністративного затримання; неповідомлення родичів ОСОБА_1 про його адміністративне затримання; не роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків при розгляді справи про адміністративне правопорушення; порушення права ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою адвоката.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що суд першої інстанції визнав встановленими, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що поліцейським було відоме прізвище позивача із початку подій. Судом першої інстанції не досліджувались обставини виклику поліції, адже особа знаходилась у непристойному вигляді, у стані алкогольного сп`яніння, своїм видом та поведінкою ображала людську гідність і громадську мораль. Судом першої інстанції не досліджувався наданий відповідачем відеозапис. Також вважає неправильним висновок суду першої інстанції про перебування позивача не у громадському місці, а також про протиправність дій поліцейських, адже дії поліцейських відповідали встановленим ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» вимогам. Позивач перебував у стані сп`яніння, поводився зухвало, агресивно, тому поліцейськими прийнято рішення про його адміністративне затримання. Відповідно, застосування спецзасобу кайданок, поміщення до службового автомобіля, доставлення до Печерського УП ГУНП у м. Києві з метою встановлення особи та складання адміністративних матеріалів є обґрунтованим. Поліцейськими роз`яснено позивачу права, ознайомлено з постановою, що підтверджено відеозаписом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю на час призначення справи до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Клопотання представника позивача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні надійшло 09.03.2020 р., тому, враховуючи скорочені строки розгляду справи, розгляд справи судом першої інстанції у письмовому провадженні, судом відмовлено у задоволенні цього клопотання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення серії АПО18 №774621 від 15 липня 2020 року, складеної інспектором УПП в м. Києві ДПП сержантом поліції Скалацькою Т.І. установлено, що 15 липня 2020 року о 0-54 год. ОСОБА_1 , знаходячись поблизу будинку №14 по вул. Драгомирова Михайла в м. Києві, знаходився в п`яному вигляді з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різких запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя), а також був у забрудненому одязі і з розстібнутою ширінкою, чим ображав людську гідність та громадську мораль, висловлювався нецензурною лайкою, чим порушив ч. 1 ст. 178 КУпАП. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення до ОСОБА_1 інспектором застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 51 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АПО18 №774621 від 15 липня 2020 року.

Встановивши шляхом дослідження відеозапису події, яка відбулася 15 липня 2020 року, що особа позивача була відома інспекторам патрульної поліції із самого початку подій, бесіда інспекторів поліції та ОСОБА_1 відбувалася в спокійній обстановці, без жодних конфліктів, позивач не створював безпеки оточуючим та працівникам поліції, знаходився не в громадському місці, в охайному стані, яким не ображав людську гідність і громадську мораль, поблизу від місця проживання, а також відсутність належних доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність постанови серії АПО18 №774621 від 15.07.2020 р. у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування до позивача кайданків не відповідає вимогам необхідності, оскільки виконання повноважень поліції могло бути досягнуто без одягання кайданків на руки позивача, тим більше в положенні за його спиною, оскільки опору позивач не вчиняв, загрози для інспекторів поліції не виявляв, жодної загрози заподіяння шкоди з боку позивача не існувало, а отже заподіяна правам і свободам позивача шкода явно значно перевищує пропорційність негативних наслідків, а тому діями поліцейських порушено право на свободу та особисту недоторканість, яке гарантовано ст. 29 Конституції України, що виявилося у незаконному застосуванні кайданків, незаконному поміщенні позивача до службового автомобілю поліції та незаконному доставленні позивача до відділення поліції, що не відповідало його внутрішньому волевиявленню.

Враховуючи відсутність достатніх правових підстав для адміністративного затримання, грубе порушення процедури адміністративного затримання позивача, порушення конституційних прав затриманої особи, суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність адміністративного затримання.

Також судом першої інстанції зроблено висновок про доведеність протиправності дій поліцейських в частині не роз`яснення ОСОБА_1 підстави і мети адміністративного затримання; не роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, передбачених ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також права на отримання безоплатної вторинної допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» під час адміністративного затримання; неповідомлення родичів ОСОБА_1 про його адміністративне затримання; не роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків при розгляді справи про адміністративне правопорушення; порушення права ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою адвоката.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою АПО18 № 774621 від 15.07.2020 р. інспектора УПП в м. Києві сержанта поліції Скалацької Т.Ю. установлено, що 15.07.2020 р. о 00 годині 54 хв. ОСОБА_1 , знаходячись поблизу будинку 14 по вул. Драгомирова Михайла у м. Києві, знаходився у п`яному вигляді з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини роту, нестійка хода, почервоніння обличчя, у забрудненому одязі і із розстебнутою ширинкою), чим ображав людську гідність і громадську мораль, висловлювався нецензурною лайкою.

Інспектором поліції дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Постановою АПО18 № 774621 ОСОБА_1 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн.

Крім того, до позивача застосовано адміністративне затримання протоколом АЗ № 107850, в якому зазначено, що 15.07.2020 р. о 01 годині 30 хвилин у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 КУпАП, для припинення адміністративного правопорушення, складення матеріалів, розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 доставлений у службове приміщення Печерського УП ГУНП у м. Києві.

До ОСОБА_1 застосовано спеціальні заходи у вигляді кайданків, позивача поміщено до службового автомобіля поліції та доставлено до Печерського УП ГУНП в м. Києві.

Спірним в цій справі є питання правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 178 КУпАП, а також правомірність дій поліцейських з адміністративного затримання, застосування спеціальних засобів (кайданків), порушення прав позивача.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 178 КУпАП встановлена відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, у вигляді попередження або накладення штрафу від одного до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на диспозицію частини першої статті 178 КУпАП та в контексті спірних правовідносин адміністративна відповідальність настає за появу в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.

Тільки поява особи в громадських місцях у п`яному вигляді без кваліфікуючої ознаки «що ображає людську гідність і громадську мораль» не тягне за собою адміністративну відповідальність за частиною першої статті 178 КУпАП.

Дослідженням відеозапису подій 15.07.2020 р., який надано на відзив на позовну заяву відповідачем, судом встановлено, що 15.07.2020 р. о 00 годин 54 хвилин позивач перебував на вулиці поблизу будинку 14 по вул. Драгомирова Михайла у м. Києві. До позивача підійшли інспектори патрульної поліції, якими запропоновано пред`явити документи, що посвідчують особу.

При цьому судом першої інстанції правильно зазначено, що інспекторам патрульної поліції була відома особа позивача, адже вони звертались до нього по імені та зазначали посаду, яку раніше обіймав позивач.

Спілкування між інспекторами патрульної поліції відбувалось у спокійній обстановці, позивач не виражався нецензурною лайкою, виглядав охайно, одяг позивача був чистий, брюки були застебнуті.

Проте заступником командира роти патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 прийнято рішення про затримання позивача та застосування спеціальних засобів кайданків, при цьому кайданки були надіти на руки, повернуті за спину.

Після цього позивач був поміщений в патрульний автомобіль та доставлений до Печерського відділення поліції ГУНП у м. Києві, де інспектором патрульної поліції Скалацькою Т.І. складена постанова серії АПО18 №774621 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП, а також складено протокол про адміністративне затримання серії АЗ №107850 від 15.07.2020 р.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стосовно висновків суду першої інстанції, що позивач перебував не в громадському місці суд зазначає, що вказуючи на неправильність цього висновку суду першої інстанції, апелянт посилається на наказ Генерального прокурора від 30.06.2020 р. про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, а також на розпорядження керівника робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації робочого органу Київської міської ради, якими прибудинкові території визначені як громадські місця.

З цього приводу суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення порядку, який з належною чіткістю не визначений національним законодавством, є несумісним з положеннями статті 7 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (nulla poena sine lege).

Така позиція викладена у рішенні ЄСПЛ «Вєрєнцов проти України» від 11 квітня 2013 року, в якому зазначено, що будь-які обмеження, що накладаються, мають базуватися на положеннях основного законодавства. Саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю, щоб надати особі можливість визначити, чи буде її поведінка суперечити закону, та якими можуть бути вірогідні наслідки порушень. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування, а також для запобігання спробам регулювати діяльність, яка не підлягає регулюванню.

Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість регулювати свою поведінку аби бути здатними - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою його дія (наприклад, рішення у справах «Газета «The Sunday Times» проти Сполученого Королівства (№ 1)» (The Sunday Times v. the United Kingdom (no. 1)), від 26 квітня 1979 року, п. 49, Series А № 30; «Реквеньї проти Угорщини» (Rekvenyi v. Hungary) [ВП], заява № 25390/94, п. 34, ECHR 1999-III; «Ротару проти Румунії» (Rotaru v. Romania) [ВП], заява № 28341/95, п. 55, ECHR 2000-V; та «Маестрі проти Італії» (Maestri v. Italy) [ВП], заява № 39748/98, п. 30, ECHR 2004-І).

В законодавстві України поняття «громадське місце» розкрито лише в Законі України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», у статті 1 якого вказано, що громадське місце - частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Аналогічне визначення поняття громадського місця як частини будь-якої споруди, яка доступна або відкрита для населення, в тому числі за плату (під`їзди, підземні переходи, стадіони; парки, сквери, дитячі майданчики, стадіони, зупинки громадського транспорту, ліфти, державні установи, медичні установи та інше) міститься у постанові Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211.

Враховуючи відсутність у законодавстві України приписів щодо визначення вулиці як громадського місця, а віднесення вулиць до громадських місць актом Генерального прокурора, а також виконавчого органу Київської міської ради (органу місцевого самоврядування), які не є законодавчими актами, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що місце, де перебував позивач до його затримання інспекторами патрульної поліції, не є громадським місцем.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Верховним Судом в постанові від 30.05.2018 р. у справі №337/3389/16-а висловлено правовий висновок, за яким постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Судом під час апеляційного перегляду справи підтверджено обставини, встановлені судом першої інстанції, стосовно того, що інспектором патрульної поліції не дотримана процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, не роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, не надана можливість скористатися правовою допомогою.

Судом першої інстанції також правильно встановлено, що у постанові не розкривається об`єктивна сторона адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 283 КУпАП, яка визначає зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

В порушення зазначених приписів КУпАП в постанові відсутній опис обставин, установлених під час розгляду справи, а міститься лише формальне зазначення, що позивач знаходився в п`яному вигляді, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя), а також був у забрудненому одязі із розстібнутою ширинкою, чим ображав людську гідність і громадську мораль.

В постанові не конкретизовано, які саме предмети одягу були забруднені, чим забруднені, в якому саме місці знаходилося забруднення та обсяг такого забруднення - жодна з цих конкретних обставин навіть не була зазначена інспектором поліції, а також не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Вище судом вказано, що дослідженням відеозапису не встановлено, що одяг позивача був забруднений, а ширинка на брюках розстебнута.

Більш того, судом встановлено, що зовнішній вигляд був охайним, а відсутність розкриття в оскарженій постанові із посиланням на конкретні докази, чим саме зовнішній вигляд позивача ображав людську гідність і громадську мораль, вказує на відсутність у постанові об`єктивної сторони правопорушення.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на відсутність доказів самого факту перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння.

Аналіз статті 251 КУпАП надає підстави для висновку про те, що стан сп`яніння особи, яка не є водієм транспортного засобу, може бути встановлений на підставі даних, отриманих внаслідок застосування алкотесту, огляду лікаря, показів свідків, фото- і відеодоказів.

У зв`язку з відсутністю в оскарженій постанові мотивованого викладу об`єктивної сторони складу адміністративного порушення, передбаченого частиною першою статті 178 КУпАП, порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, в частині не роз`яснення позивачу прав та обов`язків, передбачених статтею 268 КУпАП, не надання можливості скористатися правовою допомогою, відсутності належних доказів, як-то показання свідків, висновок про перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, протокол огляду речей тощо, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність постанови АПО18 №774621.

Також суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність рішення заступника командира роти патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Бабенка про адміністративне затримання ОСОБА_2 , що було прийнято 15.07.2020 р., протиправність дій працівників УПП в м. Києві Департаменту патрульної поліції щодо застосування до ОСОБА_1 спеціального заходу у вигляді кайданків, поміщення ОСОБА_1 до службового автомобіля поліції та доставлення його до Печерського УП ГУНП в м. Києві, не роз`яснення ОСОБА_1 підстави і мети адміністративного затримання, не роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, передбачених ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також права на отримання безоплатної вторинної допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» під час адміністративного затримання; неповідомлення родичів ОСОБА_1 про його адміністративне затримання; не роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків при розгляді справи про адміністративне правопорушення; порушення права ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою адвоката.

Статтею 260 КУпАП, яка встановлює заходи забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, встановлено, що у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок адміністративного затримання, особистого огляду, огляду речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з метою, передбаченою цією статтею, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним застосуванням заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, проводиться в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 261 КУпАП про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 містить таку мету затримання: для припинення адміністративного правопорушення, складання матеріалів та розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд погоджує висновок суду першої інстанції, що оскільки затримання для припинення адміністративного правопорушення може здійснюватися тільки в тому випадку, коли вичерпано інші заходи впливу, а жодних заходів впливу до позивача до адміністративного затримання не застосовувалося, той й адміністративне затримання здійснено за відсутності встановлених статтею 260 КУпАП підстав.

Також є правильним зазначення судом першої інстанції про невідповідність такої мети адміністративного затримання, як «для складання матеріалів та розгляду справи про адміністративне правопорушення», вимогам законодавства.

У процедурі розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною першої статті 178 КУпАП, законодавством не передбачено складення протоколу про адміністративне правопорушення або будь-яких матеріалів, а розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися на місці вчинення правопорушення (частини друга четверта статті 258 КУпАП).

Таким чином, адміністративне затримання позивача здійснено за відсутності підстав та мети, встановлених статтею 260 КУпАП, а тому є протиправним.

Суд вказує, під час перегляду відеозапису встановлено, що під час адміністративного затримання позивачу не роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також про право та можливість отримання безоплатної вторинної допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

В порушення вимог статті 29 Конституції України, яка встановлює, що про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого, а також частини другої статті 261 КУпАП, відповідно до якої про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, інспектори патрульної поліції, які здійснювали затримання позивача, не повідомили родичі позивача, хоча відеозаписом чітко доводиться й прохання позивача здійснити повідомлення.

Відповідачем також не дотримано приписів частини третьої статті 261 КУпАП, за якою органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника, адже при адміністративному затриманні позивача інспекторами патрульної поліції не проінформовано центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, як й не надано можливість позивачу скористатися правничою допомогою.

Відповідно, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що поліцейським обмежено конституційне право позивача на захист. З цього приводу є доречним застосування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 18.02.2020 р. в справі №524/9827/16-а, за якими порушення права скористатися правовою допомогою адвоката визнається порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що тягне скасування постанови.

Обмеження права на доступ до адвоката ЄСПЛ розглядав у справі «Ван де Колк проти Нідерландів» (заява № 23192/15). Насамперед, в своєму вердикті Суд нагадує про рішення від 27 листопада 2008 року у справі Салдуз проти Туреччини ([ВП], № 36391/02, ЄСПЛ 2008), в якому він визнав, що пункт 1 статті 6 Конвенції вимагає, щоб, доступ до адвоката надавався під час першого допиту підозрюваного з боку поліції, якщо не доведуть з огляду на особливі обставини кожного випадку, що існують вагомі причини для обмеження цього права.

Стосовно застосування до позивача спеціального поліцейського заходу у вигляді кайданок суд зазначає наступне.

Застосування спеціальних заходів у законодавстві визнається поліцейським заходом примусу.

Так, частиною першою статті 42 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII) встановлено, поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї.

Метою застосування спеціальних заходів відповідно до частини першої статті 45 Закону № 580-VIII є забезпечення публічної безпеки і порядку.

Пунктом першим частини третьої статті 45 Закону № 580-VIII встановлено, що кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються:

а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти;

б) під час затримання особи;

в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого;

г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим;

ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

Приписами статті 29 Закону № 580-VIII унормовано, що поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Враховуючи встановлені у справі обставини щодо не створення позивачем своїми діями безпеки оточенню та собі, адекватного поводження, відсутності фактів підозри позивача у вчиненні кримінального правопорушення, чинення опору поліцейському або намагання втекти, застосування до позивача кайданків не відповідає вимогам необхідності, оскільки виконання повноважень поліції могло бути досягнуто без одягання кайданків на руки позивача, тим більше в положенні за його спиною, відсутності сторонніх осіб, а тому заподіяна правам і свободам позивача шкода явно значно перевищує пропорційність ймовірних негативних наслідків, тому застосування до позивача спеціального заходу у вигляді кайданків обґрунтовано визнано судом першої інстанції протиправним.

Також є правильним висновок суду першої інстанції, що діями поліцейських порушено право на свободу на особисту недоторканість, яке гарантовано статтею 29 Конституції України, що виявилося у незаконному застосуванні кайданків, незаконному поміщенні позивача до службового автомобілю поліції та незаконному доставленні позивача до відділення поліції, що не відповідало його внутрішньому волевиявленню.

Доводи апелянта стосовно помилковості висновку суду першої інстанції про те, що поліцейським було відоме прізвище позивача із початку подій, спростовані відеозаписом подій.

Посилання апелянта на не дослідження судом першої інстанції обставини виклику поліції, адже особа знаходилась у непристойному вигляді, у стані алкогольного сп`яніння, своїм видом та поведінкою ображала людську гідність і громадську мораль, також є незмістовними з приведених вище підстав, за якими не знайшли підтвердження такі факти при розгляді справи.

Доводи апелянта стосовно не дослідження судом першої інстанції наданого відповідачем відеозапису спростовані текстом описової та мотивувальної частини судового рішення, в якому судом першої інстанції описання подій зазначається із посиланням на номер відеозапису та час відеозапису.

Доводи апелянта стосовно неправильності висновку суду першої інстанції про перебування позивача не у громадському місці, а також про протиправність дій поліцейських, адже дії поліцейських відповідали встановленим ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» вимогам, як й зазначення, що позивач перебував у стані сп`яніння, поводився зухвало, агресивно, тому поліцейськими прийнято рішення про його адміністративне затримання та застосування спецзасобу кайданок, поміщення до службового автомобіля, доставлення до Печерського УП ГУНП у м. Києві з метою встановлення особи та складання адміністративних матеріалів, спростовані приведеними вище висновками суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 268-272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.10.2020 р. в справі № 175/2719/20 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.10.2020 р. в справі № 175/2719/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, визнання дій протиправними залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 10.03.2021 р. та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 10.03.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко