Справа № 308/2327/21
Суддя: Шумило Н. Б.
Дата ухвалення: 2021-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/2327/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючого судді - Шумило Н.Б.

за участю секретарів судового засідання - Просяник В.С.,

представника позивача адвоката Цебрика Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ГАА №240759 від 11.02.2021 року, винесену поліцейським Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, капітаном поліції Шимко Павлом Романовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч.2 ст. 44-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Позов мотивує тим, що 11.02.2021 року поліцейським Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капітан поліції Шимко Павлом Романовичем винесено постанову, в якій зазначено, що 11.02.2021 року о 15.25 год. позивач перебував в Ужгородському міськрайонному суді по вул. Загорській, 53 м. Ужгород без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема без респіратора або захисної маски, що захищає ніс та рот, чим порушив вимоги постанови КМУ №1236. Враховуючи наведене поліцейський постановив притягти ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. тобто в максимальному розмірі. Вважає оскаржувану постанову протиправною, вказує, що позивач не вчиняв жодне адміністративне правопорушення, поліцейський не роз`яснив права позивачу, не мотивовано наклав стягнення у максимальному розмірі, крім того порушив порядок притягнення позивача до відповідальності. зокрема, в оскаржуваній постанові не зазначено посаду та найменування органу поліції, де працює особа, яка винесла постанову; пункт нібито порушеного нормативного акту, що позбавляє постанову конкретності та порушує право позивача на захист від висунутого обвинувачення. Частина тексту резолютивної частини постанови закреслена поліцейським, шляхом проставлення хреста, а згодом на це закреслення ще накладено штамп.

Також, зазначив, що до постанови не додано жодних доказів того, що позивач перебував в приміщенні суду без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, тому вважає постанову необґрунтованою. На думку позивача процес розгляду справи інспектором не відповідав вимогам ст. 279 КУпАП, обставини передбачені ст. 280 КУпАП не з`ясовувалися, право позивача як особи, яка притягувалася до адмінвідповідальності, передбачене ст.268 КУпАП, щодо отримання правової допомоги адвоката, роз`яснені не були. Крім того, вказує, що відповідно до полежень ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Випадки розгляду справ на місці його вчинення визначені ст. 258 КУпАП. Також, оскільки під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач оспорював допущене правопорушення, у зв`язку із чим уповноважена посадова особа зобов`язана була скласти протокол про адміністративне правопорушення. Позивач вважає, що розгляд справи поліцейським носив формальний характер, останній зобов`язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення, а переконання про винність позивача у скоєнні правопорушення була висловлена поліцейським Управління патрульної поліції наперед і без з`ясування всіх обставин справи. Розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці суперечить вимогам щодо об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема до порушення права користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі, письмові пояснення, тощо. Вказує, що на позивача необгрунтовано накладено максимальне покарання у виді 15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що свідчить про порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду, про що повідомлено учасників справи. Звільнено позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання даного позову до суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №308/2327/21 - задоволено, зупинено стягнення за постановою ГАА № 240759 від 11.02.2021 року, винесену поліцейським Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Шимком Павлом Романовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи наявна розписка, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.

Представник позивача адвокат Цебрик Л.В. у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання свого повноважного представника не направив, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується копією із журналу вихідної кореспонденції. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву чи заперечення до суду не подав.

Разом з тим, в силу вимог ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 11.02.2021 року поліцейським взводу 1 роти 2 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Шимко Павлом Романовичам винесено постанову серії ГАА №240759 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 11.02.2021 року о 15 год. 25 хв. ОСОБА_1 перебував у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду в м.Ужгород, вул. Загорська, 53, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема без респіратора або захисної маски, що захищає ніс та рот, чим порушив вимоги постанови КМУ № 1236.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Конституції України принципу, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи питання про винність ОСОБА_1 суд враховує викладені позивачем пояснення в позовній заяві та дані постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 квітня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

На виконання доручення Прем`єр-міністра України Міністерство охорони здоров`я надало роз`яснення що таке «громадське місце», де необхідно носити маски чи респіратори у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції відповідно до постанови №211. У вказаних роз`ясненнях, які містяться на офіційному веб-порталі Кабінету Міністрів України, зазначено, що громадське місце - частина будь-якої споруди, яка доступна або відкрита для населення, в тому числі за плату (під`їзди, підземні переходи, стадіони; парки, сквери, дитячі майданчики, стадіони, зупинки громадського транспорту, ліфти, державні установи, медичні установи та інше), що узгоджується з відповідним визначенням, наданим в Законі України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22.09.2005 р. №2899-IV та Наказі Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України».

Щодо посилань позивача на те, що в оскажуваній постанові не зазначеного пункт порушеного нормативного акту, що позбавляє постанову конкретності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зазначення у постанові про адміністративне правопорушення окрім норми КУпАП також конкретної норми законодавчого акту, який ставиться в провину особі необхідно у випадку, якщо диспозиція статті Кодексу України про адміністративне правопорушення є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено їх зміст.

Норма ч.2 ст.44-3 КУпАП називає ознаки, які мають бути відображені при викладенні суті правопорушення, зокрема встановлює правило поведінки, згідно якого під час дії карантину особа повинна перебувати в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті у вдягнутих засобах індивідуального захисту (респіратор або захисна маска, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлені самостійно), у зв`язку із чим наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила, яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не дотрималася не є обов`язковим.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача про те, що в оскаржуваній постанові не зазначено посаду та найменування органу поліції, де працює особа, яка винесла постанову.

Так, у відповідності до положень ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову.

Згідно п.10 розділу ІV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення у ній зазначаються, зокрема у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка винесла постанову» - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи органу поліції, яка винесла постанову, та орган поліції (повністю, без скорочень).

Як вбачається із постанови серії ГАА №240759 від 11.02.2021 року така винесена поліцейським взводу 1 роти №2 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Шимко Павлом Романовичем, тобто з дотриманням вказаних вище норм.

Щодо посилання позивача на проставлення в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення хреста та накладення на нього штампа, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п.9 розділу ІV Інструкції № 1376 від 06.11.2015 року бланк постанови по справі про адміністративне правопорушення заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. У разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.

Як вбачається з долученої копії постанови серії ГАА №240759 від 11.02.2021 року, в лівому нижньому куті такої міститься штамп «Призначення платежу» у якому зазначені реквізити для сплати штрафу. Вказаний штамп перекреслений навхрест. При цьому, проставлення штампу на оскаржуваній постанові та наступне його закреслення не призвело до закреслення чи виправлення саме відомостей, що занесено до постанови, та на думку суду не слугують підставою для її скасування.

Згідно ст.222 КУпАП розгляд справ за ч. 2 ст.44-3 КУпАП проводять органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Позивач у позові посилається на те, що при винесенні оскаржуваної постанови працівниками Національної поліції не було складено протокол про адміністративне правопорушення, оскільки він оспорював допущене порушення.

Так, згідно положень ч.ч.2,4 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ч.4 ст.258 КУпАП).

Згідно ч.5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, згідно п.3 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 44-3 КУпАП, однак протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався. Доказів на спростування зазначеного відповідачем суду надано не було.

Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у справах № 286/648/17 (постанова К/9901/23930/18 від 07 грудня 2018 року), № 489/1525/16-а (постанова К/9901/5974/18 від 31 січня 2018 року) та № 681/972/17 (постанова К/9901/17506/18 від 17 травня 2018 року) та справі № 310/4817/17 (постанова від 27 грудня 2019 року).

Згідно п.4 розділу ІV Інструкції № 1376 від 06.11.2015 р оку під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Позивач у позові зазначає, що відповідачем не було роз`яснено його прав, зокрема права на правову допомогу.

Згідно норм чинного законодавства, до повноважень та обов`язків поліції не входить надавати юридичний захист та забезпечувати адвокатом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності. Законодавством не визнана обов`язкова участь адвоката чи іншого фахівця у галузі права у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення та реалізація цього права позивачем не пов`язана з обов`язком працівника поліції відкласти розгляд справи чи терміново викликати фахівця у галузі права. Поліцейський, згідно із законодавством, лише ознайомлює особу із її правами, однак, виключно така особа вирішує, чи скористається він своїми правами та в який спосіб.

Разом з тим, позивач заперечує, що йому було роз`яснено вказане право, та відповідачем не спростовано дане твердження позивача, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що такими діями працівника поліції були порушені права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим порушено і порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 18.02.2020 року по справі №524/9827/16-а, від 15.04.2020 року по справі №524/3644/17, від 26.05.2020 року по справі №640/16220/16-а, яка в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно із вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що позивач заперечував факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП. Під час розгляду справи жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, які б свідчили про наявність в діях позивача складу вказаного правопорушення, відповідачем надано не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд погоджується із доводами позивача, про те, що відповідачем, не з`ясовано всіх обставин відповідно до вимог КУпАП та всупереч ст. 77 КАС України не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача.

При цьому, відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність своїх дій на стадії судового розгляду справи, судом було забезпечено відповідачу право на подання до суду відзиву на позовну заяву, однак останній таким правом не скористався.

Крім того, відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Беручи до уваги наведене, а також те, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.44-3 КУпАП, відповідачем до суду надано не було, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до положень ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд у даній справі також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення належним чином доведена не була, твердження позивача не спростовані. Крім того, було порушено порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, не складено протокол про адміністративне правопорушення, так як відповідач оспорював вчинення правопорушення, та не роз?яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Оскільки позивач ОСОБА_1 на підставі ухвали судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2021 року звільнений від сплати судового збору, враховуючи ч. 1 ст. 136 КАС України та правову позицію, викладену 18 березня 2020 року в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17, у зв`язку з задоволенням позову, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції на користь держави в розмірі 454,00 гривень.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.2, 3, 5, 9, 72, 75-77, 90, 286, 293 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- задовольнити.

Скасувати постанову серії ГАА №240759 по справі про адміністративне правопорушення від 11.02.2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч.2 ст. 44-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м.Ужгород, вул. О.Кошового, 2.

Повне рішення суду складено - 12.03.2021 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило