Справа № 240/21785/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Житомир справа № 240/21785/20

категорія 111010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.

за участю: представника позивача - Якухно О.М.,

представника відповідача - Домарацька В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказу і податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказу про призначення перевірки, податкових повідомлень-рішень та про визнання протиправними дії посадових осіб щодо проведення фактичної перевірки.

Ухвалою суду від 22.12.2020року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, адміністративну справу було призначено до розгляду за правилам загального позовного провадження.

Підготовче судове засідання у справі, призначене на 20.01.2021року, не відбулося по причині неявки представників сторін та подання відповідних клопотань.

Ухвалою суду від 11.02.2021року закрито підготовче провадження у справі і її призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні у справі 24.02.2021року була оголошена перерва на стадії дослідження письмових доказів у зв`язку із зобов`язанням Відповідача надати додаткові докази.

В судовому засіданні представник Позивача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що Відповідач протиправно призначив фактичну перевірки, так як оскаржуваний наказ не містить жодних правових підстав для її призначення відносно Позивача. Результати такої фактичної перевірки, на думку представника Позивача, не можуть породжувати жодних правових наслідків для платника, в тому числі для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Представник Позивача вважає, що представниками Відповідача відносно Позивача протиправно проведена фактична перевірка, в ході якої протиправно направлявся запит про подання відповідної інформації.

На думку представника Позивача, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Відповідачем не було враховано, що Позивачем подавалися змінні звіти АЗС за формою 17-НП. Не враховано, що Позивачем за спірні 11 дні подавалися довідки про зведені за добу підсумкові дані щодо обсягів обігу та залишків пального на акцизному складі. Не враховано, що резервуар модульний стаціонарного заправника газу ЗВГ 9,9м3, який використовується Позивачем для зберігання скрапленого газу, є заводським виробом, на якому заводом - виробником встановлено заводський рівнемір-лічильник. Відсутність повірки на газороздавальну колонку, на думку представника Позивача, зумовлена тим, що договір від 02.09.2020року по надання метрологічних робіт був виконаний лише 30.10.2020року по причині карантину.

Представник Відповідача, Головного управління ДПС у Житомирській області, в судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що спірна фактична перевірка відносно Позивача призначена і проведена у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Така перевірки призначалася за дорученням ДПС України на підставі наявної інформації щодо порушень вимог податкового законодавства та зумовлена правом податкового органу здійснювати контроль щодо дотримання норм законодавства з питань порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів. В ході такої перевірки було підтверджено роздрібну торгівлю Позивачем паливними матеріалами (скрапленим газом) з порушеннями вимог податкового законодавства та відсутність обліку запасів паливних матеріалів за місцем їх реалізації.

Представник Відповідача підтвердила, що в діяльності Позивача мало місце не облікування придбаного скрапленого газу. Позивачем не забезпечено використання режиму попереднього програмування обліку скрапленого газу через реєстратор розрахункових операцій. Не забезпечено ведення змінних звітів за формою №14-ГС. Позивачем згідно даних ГТС "Єдине вікно подання електронної звітності" не було подано дані про фактичні залишки пального та обсягу обігу пального на акцизному складі за 12.08.2020року, 14.08.2020року, 27.08.2020року, 31.08.2020року, 01.09.2020року, 03.09.2020року, 05.09.2020року, 18.09.2020року, 24.09.2020року, 29.09.2020року та 05.10.2020року. Встановлено факт не обладнання резервуара, розташованого на акцизному складі Позивача, та газороздавальної колонки відповідними рівнемірами-лічильниками.

Такі порушення, на думку представника Відповідача, правомірно стали підставами для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач з 12.06.2019року є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є оптова, а не роздрібна торгівля твердим, рідким та газоподібним паливом і подібними продуктами (а.с.25-26).

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивачу 05.12.2019року видано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на АЗС, розташованої за адресою: вул.Лісова,5-а с.Путиловичі Лугинського району Житомирської області, терміном дії з 01.01.2020року по 01.01.2025року (а.с.29-30).

Відповідно до додатку до ліцензії за Позивачем, як суб`єктом господарювання, що здійснює роздрібну торгівлю пальним, зареєстровано електронно-касовий апарат (фіскальний номер ) (а.с.31-32).

Судом встановлено, що Відповідачем 05.10.2020року відповідно до оскаржуваного наказу №1350 призначено фактичні перевірки, в тому числі відносно Позивача за період діяльності з 01.07.2019року по дату закінчення такої перевірки (згідно додатку 23).

Як зазначено в оскаржуваному наказі Відповідача та додатку 23 до нього, підставами для призначення такої перевірки є положення пп.80.2.2 та пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України (а.с.71-72).

Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача щодо незаконності наказу про призначення фактичної перевірки, що в свою чергу свідчить про незаконність проведення посадовими особами Відповідача самої фактичної перевірки з огляду на таке.

Безспірно, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (тут та далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до підпунктів 80.2.2 та 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021року у справі N 814/556/18.

За приписами пп.80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Вказані правові норми прямо зазначають, що така фактична перевірки проводиться за наявності в контролюючого органу інформації про певні порушення або у разі отримання такої інформації в установленому порядку.

Суд враховує, що приписами статті 232 Податкового кодексу України та статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 6 липня 1995 року N 265/95-ВР (надалі - Закон N 265/95-ВР) прямо передбачено, що програмними реєстраторами розрахункових операцій забезпечується занесення для довгострокового зберігання на фіскальному сервері контролюючого органу та багаторазове зчитування і неможливість зміни підсумкової інформації про обсяг розрахункових операцій, виконаних у готівковій та/або в безготівковій формі, в тому числі щодо роздрібної продажі пального.

Тобто, інформація про обсяги роздрібної торгівлі скрапленим газом Позивачем за спірний період на вказаній АЗС в автоматичному режимі підлягає надходженню до податкового органу саме від Позивача як належного джерела вказаної інформації. Саме така інформація безпосередньо свідчить про наявність можливих порушень в діях такого платника.

Крім того, як пояснила представник Відповідача, проведення такої перевірки було зумовлено інформацією, що містилася в листі ДПС від 17.02.2020року щодо необхідності проведення таких фактичних перевірок, в тому числі відносно Позивача.

Приписами статті 15 Закону N 265/95-ВР прямо передбачено, що контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Аналогічно приписами статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19 грудня 1995 року N 481/95-BP ( надалі - Закон N 481/95-BP) визначено право Відповідача на здійсненню контролю за виробництвом і торгівлею пальним.

Позивач є суб`єктом правовідносин щодо обліку, зберігання і торгівлі пальним. На Позивача розповсюджуються зобов`язання щодо обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, щодо обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, та книг обліку розрахункових операцій.

Зазначене свідчить, що відповідно до приписів Податкового кодексу України, Закону N 265/95-ВР та Закону N 481/95-BPР Відповідач наділений функціями щодо здійснення контролю за виконанням вказаних Законів, що в силу вимог пп.80.2.5. п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України є самостійною підставою для призначення та проведення такої фактичної перевірки.

Те чи інше стилістичне викладення наказу не може свідчити про відсутність повноважень Відповідача на призначення такої перевірки та про її протиправність.

В розумінні вимог п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України в оскаржуваному наказі про проведення перевірки зазначено дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки містить підпис керівника контролюючого органу та скріплений печаткою контролюючого органу.

Суд вважає також безпідставними доводи Позивача про ототожнення "підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом" із детальною інформацією щодо обґрунтувань необхідності проведення фактичної перевірки. Така детальна інформація щодо обґрунтувань необхідності проведення фактичної перевірки в розумінні вимог п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України не є обов`язковою складовою наказу на призначення фактичної перевірки.

Одночасно судом встановлено та визнається сторонами, що 12.10.2020року уповноваженими особами Відповідача на підставі зазначеного наказу була проведена фактична перевірка з питань дотримання Позивачем вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами і пальним, про що був складений акт перевірки від 21.10.2020року (а.с.36-39).

За результатами такої перевірки Відповідачем 11.11.2020року прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- №00000267/06-30-09-02 про застосування до платника фінансових санкцій в розмірі 251716,60 грн. за реалізацію товарів (пального), які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання;

- №00000273/06-30-09-02 про застосування до платника фінансових санкцій в розмірі 11000,00грн. за неподання 11 електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та про обсяг пального на акцизному складі;

- №00000274/06-30-09-02 про застосування до платника фінансових санкцій в розмірі 40000,00 грн. за необладнані рівнеміром-лічильником резервуара розташованого на акцизному складі, та газороздавальної колонки.

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні №00000267/06-30-09-02 від 11.11.2020року, підставою для застосування до Позивача фінансових санкцій в розмірі 251716,60 грн. стали порушення вимог п.12 ст.3 Закону N 481/95-BP.

Відповідно до пояснень Відповідача, наведених у відзиві на позов, та пояснень представника Відповідача в судовому засіданні, суть допущеного платником порушення зведена виключно до реалізації товарів (пального), які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання на загальну суму 125858,30грн.

Такі доводи Відповідача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Як вже зазначалося судом, приписами статті 232 Податкового кодексу України та статті 2 Закону N 265/95-ВР передбачено, що програмними реєстраторами розрахункових операцій забезпечується занесення для довгострокового зберігання на фіскальному сервері контролюючого органу та багаторазове зчитування і неможливість зміни підсумкової інформації про обсяг розрахункових операцій, виконаних у готівковій та/або в безготівковій формі, в тому числі щодо роздрібної продажі пального. Тобто, інформація про обсяги роздрібної торгівлі скрапленим газом Позивачем за спірний період на вказаній АЗС в автоматичному режимі повинна надходити до податкового органу саме від Позивача.

Крім того, Позивач відповідно до вимог п.12 ст.3 Закону N 481/95-BP зобов`язаний вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Разом з тим, як свідчили результати фактичної перевірки, Позивачем згідно Х-звіту РРО (фіскальний номер ) не забезпечено використання режиму попереднього програмування обліку скрапленого газу через реєстратор розрахункових операцій.

Так, Позивачем згідно наданих видаткових та товаро-транспортних накладних від ТОВ "ОМНІЯ ТРЕЙД" отримано скраплений газ 15.02.2020року в кількості 2700л., 07.04.2020року в кількості 3001л., 29.05.2020року в кількості 3000л., 02.10.2020року в кількості 2141л, а всього в кількості 10842л. скрапленого газу, яке не було оприбутковано. 24.06.2019року Позивачем було отримано 4203,20л. скрапленого газу, а оприбутковано з використання режиму попереднього програмування обліку скрапленого газу через реєстратор розрахункових операцій лише 4101л., що на 102,2л. менше.

Крім того, Позивачем не забезпечено ведення змінних звітів за формою №14-ГС. Подання такого звіту

При цьому суд вважає безпідставними доводи представника Позивача щодо виконання Позивачем вказаних вимог законодавства шляхом подання змінних звітів за формою N 17-НП.

Представник Позивача не врахував, що єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту і використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності врегульовано правовими нормами Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 червня 2002 р. N 332.

Приписами п.9.1 цієї Інструкції прямо передбачено, що кількісний облік руху скрапленого вуглеводневого газу на АГЗС (АГЗП) ведеться за змінним звітом за формою N 14-ГС (додаток 14).

Представник Позивача не врахував, що змінний звіт АЗС за формою N 17-НП згідно вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 N 281/171/578/155, передбачений для обліку нафти і нафтопродуктів, а не скрапленого газу.

Таким чином, як засвідчили результати фактичної перевірки, Позивачем належним чином не забезпечено облік товарних запасів (скрапленого газу) в кількості 10944,20л. (10842л.+102,20л.) на загальну суму 125858,30грн. На момент перевірки ціна реалізації Позивачем скрапленого становила 11,50грн.

Суд враховує, що відповідно до вимог статті 20 Закону N 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації.

Зазначене свідчить, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 11.11.2020року №00000267/06-30-09-02 про застосування до платника фінансових санкцій в розмірі 251716,60грн. (125858,30грн.х2=251716,60грн.) за реалізацію товарів (скрапленого газу), які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання, Відповідачем винесено на підставі, в межах повноважень і в порядку, передбаченому законодавством України та із врахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Як зазначено в оскаржуваному Позивачем податковому повідомленні-рішенні №00000273/06-30-09-02 від 11.11.2020року, підставою для застосування до Позивача фінансових санкцій в розмірі 11000,00грн. стали порушення вимог пп.230.1.3 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України

Відповідно до пояснень Відповідача, наведених у відзиві на позов, та пояснень представника Відповідача в судовому засіданні, суть допущеного платником порушення зведена виключно до неподання 11 електронних документів (за 12.08.2020року, 14.08.2020року, 27.08.2020року, 31.08.2020року, 01.09.2020року, 03.09.2020року, 05.09.2020року, 18.09.2020року, 24.09.2020року, 29.09.2020року та 05.10.2020року), що повинні містити дані про фактичні залишки пального (скрапленого газу) та про обсяг пального (скрапленого газу) на акцизному складі.

Суд враховує, що відповідно до пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 Кодексу розпорядники акцизних складів, до яких відноситься Позивач, зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального.

На кожному акцизному складі за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД формуються показники про:

обсяги залишків пального на початок та кінець звітної доби, що визначаються шляхом підсумовування обсягів залишків пального в кожному резервуарі на підставі показників рівнемірів-лічильників, встановлених на таких резервуарах, розташованих на такому акцизному складі;

добовий обсяг реалізованого пального, що визначається шляхом підсумовування обсягів реалізованого за звітну добу пального через кожне місце відпуску пального наливом з акцизного складу на підставі показників витратомірів-лічильників, встановлених на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на такому акцизному складі;

добовий обсяг отриманого пального, що визначається шляхом віднімання від обсягу залишків пального на кінець звітної доби обсягу залишків пального на початок звітної доби та додавання добового обсягу реалізованого пального з такого акцизного складу з додаванням обсягу втраченого пального, зазначеного в акцизних накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі акцизних накладних, та з відніманням додаткового обсягу пального, зазначеного в заявках на поповнення обсягу залишку пального або спирту етилового, зареєстрованих у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Фактичні показники витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників щодо обсягів залишків пального та добового обсягу реалізованого пального перераховуються у літри, приведені до температури 15° C, крім показників паливороздавальних колонок та/або оливороздавальних колонок, які виконують функції витратомірів-лічильників.

Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача, що Позивачем у спірні дні подавалися дані про фактичні залишки пального та про обсяг пального на акцизному складі.

Як зазначається в пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 Кодексу, дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Електронні документи заповнюються автоматично шляхом передачі до них даних з витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників (під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника - заповнюються відповідальною особою розпорядника акцизного складу).

В електронних документах також зазначаються відповідальною особою розпорядника акцизного складу дані про обсяги залишків пального, що знаходяться на акцизному складі в тарі, балонах, упаковці, про добовий обсяг реалізованого пального в тарі, балонах, упаковці, а також інформація про дні, в які акцизний склад не працює.

Надані Позивачем та досліджені в судовому засіданні квитанції лише підтверджують подання до податкового органу електронними засобами зв`язку певних електронних документів. Такі електронні документи не можуть містити інформацію, передбачену пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 Кодексу, так як у Позивача в спірний період були відсутні витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники.

Позивач не врахував, що формат даних та структура Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі (далі - Формат) затверджено наказом Міністерства фінансів України від 27.11.2018 N 944, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.01.2019 за N 4/32975 (далі - Наказ N 944).

Єдиний державний реєстр витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі (далі - Реєстр) - це електронна база даних, яка містить податкову інформацію про наявність у розпорядників акцизних складів витратомірів та рівнемірів, їх серійні (ідентифікаційні) номери, відомості щодо резервуарів та акцизних складів, на яких встановлені витратоміри і рівнеміри, а також облікові дані щодо обсягів обігу та залишку пального за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД у розрізі резервуарів та акцизних складів (п. 1 розділу I Формату).

Таким чином, як засвідчили результати фактичної перевірки, Позивачем не було подано 11 електронних документів (за 12.08.2020року, 14.08.2020року, 27.08.2020року, 31.08.2020року, 01.09.2020року, 03.09.2020року, 05.09.2020року, 18.09.2020року, 24.09.2020року, 29.09.2020року та 05.10.2020року), що містять дані про фактичні залишки пального (скрапленого газу) та про обсяг пального (скрапленого газу) на акцизному складі скрапленого газу.

Відповідно до вимог п.128.3 ст.128-1 незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу, до яких відноситься Позивач, своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000 гривень за кожний неподаний електронний документ.

Зазначене свідчить, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 11.11.2020року №00000273/06-30-09-02 про застосування до платника фінансових санкцій в розмірі 11000,00грн. за неподання 11 електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та про обсяг пального на акцизному складі, Відповідачем винесено на підставі, в межах повноважень і в порядку, передбаченому законодавством України та із врахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні №00000274/06-30-09-02 від 11.11.2020року, підставою для застосування до Позивача фінансових санкцій в розмірі 40000,00грн. стали порушення вимог пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України

Відповідно до пояснень Відповідача, наведених у відзиві на позов, та пояснень представника Відповідача в судовому засіданні, суть допущеного платником порушення зведена виключно до необладнання рівнеміром-лічильником резервуара, розташованого на акцизному складі, та газороздавальної колонки.

Суд враховує, що підпунктом 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Кодексу визначено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Водночас, відповідно до п. 12 підрозділу 5 розділу XX Кодексу, розпорядники акцизних складів відповідно до вимог Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі у відповідні строки, але не пізніше 01.01.2020року.

Як засвідчили результати фактичної перевірки, Позивачем не було обладнано рівнеміром-лічильником резервуара, розташованого на акцизному складі, та газороздавальної колонки відповідно до вказаних вимог Податкового кодексу України.

Суд вважає безпідставними доводи Позивача та його представника в судовому засіданні, що резервуар модульний стаціонарного заправника газу ЗВГ 9,9м3 є заводським виробом, на якому заводом - виробником встановлено заводський рівнемір-лічильник. Відсутність повірки на газороздавальну колонку, на думку представника Позивача, зумовлена тим, що договір від 02.09.2020року по надання метрологічних робіт по причині карантину був виконаний лише 30.10.2020року.

Як вже зазначалося судом, формат даних та структура Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі (далі - Формат) затверджено наказом Міністерства фінансів України від 27.11.2018 N 944, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.01.2019 за N 4/32975 (далі - Наказ N 944).

Єдиний державний реєстр витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі (далі - Реєстр) - це електронна база даних, яка містить податкову інформацію про наявність у розпорядників акцизних складів витратомірів та рівнемірів, їх серійні (ідентифікаційні) номери, відомості щодо резервуарів та акцизних складів, на яких встановлені витратоміри і рівнеміри, а також облікові дані щодо обсягів обігу та залишку пального за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД у розрізі резервуарів та акцизних складів (п. 1 розділу I Формату).

Всупереч вказаним вимогам Позивач ні на вимогу податкового органу під час проведення фактичної перевірки, ні до позову, ні в судовому засіданні представник Позивача не надали належних та допустимих доказів щодо наявності в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі інформації про наявність у Позивача як розпорядника акцизного складу витратомірів та рівнемірів із зазначенням їх серійних (ідентифікаційних) номерів.

Суду не надано також доказів щодо проведення відповідних повірок таких витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі та на газороздавальну колонку.

Відсутність витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі пального на акцизному складі Позивача та на кожному місці відпуску пального (газороздавальній колонці) і відсутність їх реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального є порушеннями вимог зазначеного податкового законодавства незалежно від причин такої відсутності.

В силу приписів п.128-1.1 ст.128-1 необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник / витратомір-лічильник спирту етилового.

Зазначене свідчить, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 11.11.2020року №00000274/06-30-09-02 Відповідачем також винесено на підставі, в межах повноважень і в порядку, передбаченому законодавством України та із врахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Судом також встановлено та визнається сторонами, що уповноваженими особами Відповідача 12.10.2020року дійсно в ході проведення фактичної перевірки подавався до Позивача запит про надання документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації, тощо (а.с.34-35).

Як зазначено в даному запиті, такі дії уповноважених осіб в ході проведення фактичної перевірки зумовлені вимогами пп.20.1.2 і пп.20.1.6 п.20.1 ст.20 та пунктів 85.2, 85.4 і 85.8 ст.85 Податкового кодексу України.

Приписами п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України прямо передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до вимог п.85.4 ст.85 Податкового кодексу України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Така правова норма кореспондується із вимогами п.85.8 ст.85 Податкового кодексу України, відповідно до якого посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Таким чином, дії уповноважених осіб Відповідача щодо подання такого запиту відповідають вимогам Податкового кодексу України.

Суд вважає, що Позивач та його представник безпідставно до вказаних спірних відносин щодо подання запиту під час проведення перевірки застосували положення ст.73 Податкового кодексу України, якими регулюються відносини щодо отримання податкової інформації контролюючими органами в порядку інформаційно-аналітичного забезпечення своєї діяльності, а не в ході проведення фактичної перевірки.

Безспірно, відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, наведені в позові висновки Верховного Суду в інших адміністративних справах, не підлягають врахуванню судом при вирішенні даного спору, так як не містять посилань на конкретні норми права, які підлягають застосуванню у вирішення даного спору.

Таким чином, позовні вимоги Позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Одночасно суд враховує, що Позивачем оскаржувані податкові повідомлення-рішення оскаржені в адміністративному порядку. За інформацією представника Відповідача станом на день судового розгляду позову скарга платника ДПС України не розглянута.

Суд зазначає, що п. 52-8 Підрозділу 10 Інші перехідні положення ПКУ тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених статтею 56 цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року.

Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених ст. 56 цього Кодексу.

По цій причині наявність не розглянутих ДПС України скарг платника на перелічені податкові повідомлення - рішення не впливають на розгляд справи та не перешкоджають ухваленню судового рішення по суті.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстав для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі не встановлено.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 10 березня 2021 року