Справа № 640/22964/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м. Київ №640/22964/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

Заступника міністра з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни

про визнання протиправними діянь, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Міністерства юстиції України (міністра юстиції України Малюска Денис Леонтійович) (01001, м. Київ, вул. А. Городецького,13, ), заступника міністра з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни (01001, м. Київ, вул. А. Городецького, 13, ), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Міністра юстиції України Малюска Дениса Леонтійовича, як посадової особи - керівника Міністерства юстиції України, до якого позивач звертався зі скаргами, які стосувались захисту прав, порушених шахрайськими діями вищезгаданих посадових осіб: державних реєстраторів, приватних нотаріусів, державних виконавців, які разом із посадовими особами банків та рейдерами Товариства з обмежено відповідальністю "Фінансова компанія "Алькор Інвест", по сфальшованим документам, укладали угоди, протиправно відчужували житло позивача - квартиру за адресою по АДРЕСА_1 , і який безконтрольно і бездіяльно поставився до скарг важкохворого інваліда 2 групи, в грубе порушення чинного законодавства України та Міжнародного права;

- визнати протиправними дії заступника міністра з питань державної реєстрації Міністерства юстиції України Оніщук Ольги Миколаївни, що виявились у відмові в проведенні на вимоги позивача перевірок та вжиття заходів стосовно державної реєстрації та здійснення внесення протиправних записів, починаючи з 2007 року по сфальшованим документам, всупереч рішень суду, укладанню шахрайського договору купівлі-продажу арештованого нерухомого майна, його посвідчення та відчуження приватними нотаріусами, зміни записів про право власності квартирою за адресою по АДРЕСА_1 до Державного реєстру з речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

- визнати протиправними діями за відмову в проведенні перевірок та за формальне їх проведення стосовно перевірки протиправних дій вищезгаданих приватних нотаріусів, державних реєстраторів, державних виконавців, без притягнення до відповідальності, порушників чинного законодавства України, під час здійснення посвідчення правочинів та внесення змін до Державного реєстру з речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за бездіяльність і безконтрольність стосовно виконання виконавчого провадженняь№53758597, за формальний розгляд скарг позивача та надання необґрунтованих відписок, всупереч Конституції України, Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закону України "Про виконавче провадження" та інших законодавчих актів, в порушення прав гарантованих захистом державою Україною Міжнародної Конвенції Організацій Об`єднаних Націй з захисту прав інвалідів, Європейською Конвенцією з захисту основних прав і свобод людини 1950 року та інші протиправні дії відповідача, які мали важкі наслідки, по сфальшованим документам позивач фактично був позбавлений свого єдиного житла, протиправно був знятий з реєстрації місця проживання, де проживав та був зареєстрований з лютого 2008 року, погіршився стан здоров`я позивача, внаслідок постійних переживань, гіпертонічних кризів, підвищення цукру, онуку позивача - ОСОБА_2 було завдано великої психологічної травми, у дружини - ОСОБА_3 , важкохворої на цукровий діабет, бронхіальну астму, хворобу серця погіршився стан здоров`я, внаслідок постійних хвилювань, заступниця міністра з питань державної реєстрації Оніщук Ольга Миколаївна особисто підписувала листа, а фактично формальні відписки №40352/А-17938/19.2.2 від 05.11.2019 року і №36505/А-14766/19.3.2 від 07.10.2019;

- визнати протиправними діями міністра юстиції України Малюска Дениса Леонтійовича та його заступника міністра з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни з важкими наслідками, тобто протиправно позбавляючи позивача єдиного житла, було завдано матеріальної і моральної шкоди: матеріальної, внаслідок втрати єдиного житла вартістю 4 338 953,52 грн та моральної у розмірі 1000000 (один мільйон) грн, та які позивач просить стягнути з посадових осіб Міністерства юстиції України на його користь;

- зобов`язати заступника міністра з питань державної реєстрації Оніщук Ольгу Миколаївну провести ретельну перевірку, за вимогами позивача, державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень квартири за адресою по АДРЕСА_1 , внесення змін про право власника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, починаючи з жовтня 2007 року, камеральну перевірку діяльності приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , державного реєстратора ОСОБА_8 , які посвідчували сфальшовані документи та на їх підставі відчужували єдине житло, яке належить позивачу на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право приватної власності від 24 грудня 2007 року, особливо ретельно провести перевірку посвідчення і відчуження приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, арештованого нерухомого майна та його відчуження - квартири за адресою по АДРЕСА_1 , на підставі протиправного договору купівлі-продажу від 21 вересня 2018 року, реєстраційний номер №598, по навмисно заниженій ціні, всупереч рішення суду, відчуження відбулось із грубим порушенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і в частині відчуження нерухомого майна, право власності на яке отримано до 01 січня 2013 року, грубо порушуючи права позивача та його родини, внаслідок цих дій, за висновками перевірок скасувати протиправні договори та записи до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за адресою по АДРЕСА_1 та притягнути до відповідальності винних посадових осіб та не відправляти їх в покарання "як зобов`язання на порушення на курси з підвищення кваліфікації".

- зобов`язати заступника міністра з питань державної реєстрації Оніщук Ольгу Миколаївну провести перевірку виконання виконавчого провадження №53758597 від 31 січня 2017 року державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_10 та законність прийнятих нею рішень, вжити всіх необхідних заходів реагування до притягнення до відповідальності за порушення Закону України "Про виконання виконавчого провадження", витребувати від державного виконавця по виконанню провадження №53758597 від 31 січня 2017 року та перевірити законність підстав для " закриття нею виконавчої справи", скасування нею рішень попереднього головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві по справі Проца Віктора Сергійовича ;

- скасувати протиправні постанови державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_10 від 01 липня 2019 року стосовно протиправного примусового стягнення з позивача "за виконавчі дії 177283,36 грн" та за "витрати з виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн" - за невиконані виконавчі дії державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_10 та притягнути її до відповідальності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про порушення відповідачами його конституційних прав та свобод. Зауважує, що відповідачами поверхнево розглянуто скарги позивача, всупереч всупереч вимогам Конституції України, Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закону України "Про виконавче провадження" та інших законодавчих актів, в порушення прав гарантованих захистом державою Україною Міжнародної Конвенції Організацій Об`єднаних Націй з захисту прав інвалідів, Європейською Конвенцією з захисту основних прав і свобод людини 1950 року та протиправно відмовлено в моніторингу та проведенні камеральної перевірки вчинення нотаріальних дій приватних нотаріусів.

Від представника відповідачів у встановлений строк надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, представник зазначив, що письмові скарги ОСОБА_1 неодноразово розглядались Міністерством юстиції України в межах компетенції з наданням відповіді на порушені питання. Також, наголошувало, що за дорученням Міністерства юстиції України було проведено перевірку діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , за результатами якої зазначеного нотаріуса було направлено на курси підвищення кваліфікації.

Також, позивачем 04.12.2019 та 18.02.2020 року надіслана заява та клопотання, які долучені судом до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем та відповідачами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 22.08.2019 позивач звернувся з скаргою до Міністерства юстиції України, в якій просив: ретельно переглянути викладені факти в скаргах, вжити всіх необхідних заходів реагування до посадовців, порушників чинного законодавства, надати правову оцінку дій виконавців Міністерства юстиції України розгляду його скарг щодо їх компетентності; провести камеральну перевірку втручань до Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень стосовно квартири за адресою по АДРЕСА_1 , витребувати та перевірити документи на підставі яких вносились записи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; провести перевірку та витребувати документи в тому числі копію договору бланк серії ННР 195304 від 21.09.2018, на підставі яких були внесені записи до Державного реєстру з речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 21.09.2018 року, встановити вартість купівлі-продажу нерухомого майна за адресою по АДРЕСА_1 та розміри податків з скоєну протиправну угоду, надати правову оцінку діям приватного нотаріусу КМНО ОСОБА_12, під час здійснення нотаріальних дій посвідчення договору купівлі-продажу 21.09.2018 року, арештованого 03.09.2018 року майна за адресою АДРЕСА_1 ,та його відчуження 21.09.2018 року; доручити провести перевірку Вищої кваліфікаційної нотаріату при Міністерстві юстиції України правомірність вчинення нотаріальних дій, під час внесення записів по сфальшованим документам до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень стосовно квартири за адресою АДРЕСА_1 ,починаючи з 2007 року, приватних нотаріусів КМНО як видавників; провести перевірку надання послуг з безоплатної допомоги Третього київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги 26.04.2019 року; змусити керівництво Третього київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або іншого забезпечити кваліфікованим адвокатом.

03 вересня, а в подальшому 03 жовтня 2019 року позивач звернувся зі скаргами до Міністра юстиції України з вимогами, які були пред`явлені в скарзі від 22.08.2019 року.

13 листопада 2019 року позивач звернувся зі скаргою до Прем`єр Міністра України, в якій просив ретельно розглянути скаргу стосовно бездіяльності посадових осіб Міністерства юстиції України під час розгляду на наданні відповіді на попередні скарги; надати роз`яснення щодо проведеної перевірки нотаріальних дій при перевірці посвідчення приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_12 договору купівлі-продажу від 21.09.208 року арештованого майна та його відчуження оспорюваного нерухомого майна; провести перевірку виконання виконавчого провадження №53758597 від 31.01.2017 року, яку наразі виконує державний виконавець ВДРВС ГТУЮ Манченко О.М. та законність прийнятих нею постанов стосовно ОСОБА_1 . Просив розглянути скаргу за його участі.

Листом від 07.10.2019 року Міністерство юстиції України підписом заступника Міністра з питань державної реєстрації Оніщук Ольги, у відповідь на скарги від 19.08.2019, від 20.09.2019 та від 03.09.2019 щодо оскарження дій приватних нотаріусів та посадових осіб Міністерства юстиції України повідомило позивачу, що для належного розгляду звернень відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про звернення громадян» та пункту 14 Порядку проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затвердженого наказом МЮУ від 17.02.2014 №375/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.02.2014 №298/25075, Міністерством юстиції України надано доручення Головному територіальному управлінню юстиції у м. Києві провести перевірку, витребувати пояснення приватного нотаріуса ОСОБА_12 та копії відповідних документів, які надати до Міністерства юстиції України. Зазначено, що надання оцінки правомірності вчинених нотаріальних дій, визнання нотаріальних дій недійсними не належить до повноважень Міністерства юстиції України, а є компетенцією судових органів.

Повідомлено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2812/5 «Про скасування акредитації» акредитацію комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» як суб`єкта державної реєстрації скасовано, а тому підстави для проведення камеральної перевірки державного реєстратора не вбачається.

Листом від 05.11.2019 року Міністерством юстиції України за підписом заступника Міністра з питань державної реєстрації Оніщук Ольги, позивачу повідомлено, що інформацію стосовно проведення камеральної перевірки державного реєстратора Київської філії комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» ОСОБА_8, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 надано листом Міністерства юстиції України від 07.10.2019 №36505/А-14766/19.3.2. Додатково зазначено, що 20.09.2019 року на виконання наказу Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.09.2019 №1088/8 проведено позапланову перевірку діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_12 в межах предмета звернення ОСОБА_1 . Також, зауважено, що Міністерство юстиції України, діючи в межах компетенції, визначеної Положенням, не має повноважень щодо надання оцінки діям нотаріусів при вчиненні нотаріальних дій. Роз`яснено, що питання неправомірності дій нотаріуса та визнання нотаріальних дій недійсними можуть бути вирішені лише в судовому порядку.

Також, судом встановлено, що листом від 26.12.2019 №50090/А-21848/19.3.2. Міністерством юстиції України надано відповідь на скаргу від 12.11.2019 щодо проведення камеральної перевірки.

Позивач не погоджуючись з наданими відповідями, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з вимогами до Міністерства юстиції України, заступника міністра з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни .

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів; забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, є Закон України «Про звернення громадян».

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян»).

Відповідно до абз. 7 частини 1 статті 18 Закону, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно з частин 1, 3 статті 15 Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Крім того, згідно абзаців 2, 7 ч. 1 ст. 19 Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, а сторонами не заперечується, що відповідачем надані відповіді на скарги позивача.

Проте, як зазначено позивачем, він не погоджується з наданими відповідями, оскільки вони є формальними, відповідачами не досліджено факти на які посилався останній, та не надано оцінку діям та бездіяльності органам державної влади та вчиненим нотаріальним діям.

З огляд у на зазначене, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом норм ст. 6, 7 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 №3166-VI Міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.

Основними завданнями міністерства як органу, що забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох сферах, є: 1) забезпечення нормативно-правового регулювання; 2) визначення пріоритетних напрямів розвитку; 3) інформування та надання роз`яснень щодо здійснення державної політики; 4) узагальнення практики застосування законодавства, розроблення пропозицій щодо його вдосконалення та внесення в установленому порядку проектів законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України на розгляд Президентові України та Кабінету Міністрів України; 4-1) забезпечення здійснення соціального діалогу на галузевому рівні; 5) здійснення інших завдань, визначених законами України.

Згідно пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228 (далі - Положення № 228), Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.

Відповідно до пункту 3 Положення № 228 Основними завданнями Мін`юсту є: забезпечення формування та реалізація державної правової політики, політики з питань банкрутства; забезпечення формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечення проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності; забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень; забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством; забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації; забезпечення формування системи наглядових, соціальних, виховних та профілактичних заходів, які застосовуються до засуджених та осіб, узятих під варту; контроль за дотриманням прав людини і громадянина, вимог законодавства щодо виконання і відбування кримінальних покарань, реалізацією законних прав та інтересів засуджених та осіб, узятих під варту; забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері правової освіти, правової обізнаності, інформування населення, доступу громадян до джерел правової інформації; здійснення загального управління у сфері надання безоплатної первинної правової допомоги та безоплатної вторинної правової допомоги; забезпечення самопредставництва Мін`юсту як органу державної влади, який у випадках, передбачених законом, бере участь у справах та діє у судах України від імені та в інтересах держави, зокрема через територіальні органи Мін`юсту; здійснення захисту інтересів України у Європейському суді з прав людини, під час урегулювання спорів і розгляду в закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземних суб`єктів та України; забезпечення представництва та самопредставництва інтересів Кабінету Міністрів України у судах України у випадках, передбачених законом, зокрема через територіальні органи Мін`юсту; забезпечення самопредставництва Мін`юсту як органу, якому надано право звертатися до суду в інтересах осіб, які не мають в Україні постійного місця проживання, під час розгляду справ у судах України у випадках, передбачених Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей; експертне забезпечення правосуддя; організація роботи нотаріату; запобігання та протидія легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (щодо адвокатських бюро, адвокатських об`єднань та адвокатів, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально; нотаріусів; суб`єктів господарювання, що надають юридичні послуги; осіб, які надають послуги щодо створення, забезпечення діяльності або управління юридичними особами); здійснення міжнародно-правового співробітництва, забезпечення дотримання і виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з правових питань.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання та захисту державою таких прав, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Статтею 7 Закону № 1952-IV визначені повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав.

Міністерство юстиції України: забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав; здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В той же час, відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Приписами частини 2 статті 37 Закону № 1952-IV визначено, що Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги: 1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора; 2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації прав.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Згідно з положеннями частини першої статті 37-1 Закону 1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

Відповідно до частини четвертої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Кабінетом Міністрів України розроблено Порядок №990, який визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно положень пункту 2 - 5 Порядку №990 контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України «Про звернення громадян», і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.

Моніторинг реєстраційних дій проводиться на підставі відомостей реєстрів за допомогою програмних засобів їх ведення за такими критеріями: 1) порушення строків, визначених Законами; 2) проведення реєстраційних дій в неробочий час; 3) відсутність у реєстрах електронних копій документів, поданих для державної реєстрації, виготовлених шляхом їх сканування; 4) проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень; 5) скасування (видалення) записів з реєстрів; 6) державні реєстратори та/або суб`єкти державної реєстрації, визначені Мін`юстом.

За результатами моніторингу реєстраційних дій складається відповідний акт в письмовій формі, який засвідчується підписом посадової особи Мін`юсту, що проводила такий моніторинг.

У разі виявлення на підставі акта моніторингу реєстраційних дій порушень порядку державної реєстрації проводиться камеральна перевірка державних реєстраторів та/або суб`єктів державної реєстрації.

Згідно пункту 10 Порядку №990 за результатами проведеної камеральної перевірки Мін`юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу.

Пунктом 11 Порядку №990 передбачено, що рішення, передбачені пунктами 1 і 2 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктами 1 і 2 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», виконуються технічним адміністратором реєстрів.

Щодо тверджень відповідача, стосовно того, що Міністерство юстиції України, діючи в межах компетенції, визначеної Положенням, не має повноважень щодо надання оцінки діям нотаріусів при вчиненні нотаріальних дій, то суд зауважує.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 33 Закону України «Про нотаріат», Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі проводять перевірку організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства за певний період. Проведення повторної перевірки з тих питань, які вже були предметом перевірки, не допускається, крім перевірки звернень громадян чи юридичних осіб у межах предмета звернення та повноважень Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Перевірка організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, крім повторних перевірок, передбачених цим Законом, проводиться не частіше одного разу на два роки виключно на робочому місці (у конторі) приватного нотаріуса з обов`язковим повідомленням його про проведення такої перевірки.

Відповідно до п. 13 - п. 15 Порядку проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17.02.2014 № 357/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.02.2014 за № 298/25075 (надалі - Порядок), позапланова комплексна, цільова або контрольна перевірка державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса проводиться за результатами попередньої перевірки або за дорученням Міністерства юстиції чи головного управління юстиції. За наслідками такої перевірки комісія складає довідку про результати проведеної перевірки з висновками. Перевірка за зверненнями фізичних та юридичних осіб проводиться у межах предмета звернення та повноважень Міністерства юстиції, головного управління юстиції шляхом витребування від державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса (особи, яка заміщує тимчасово відсутнього нотаріуса) необхідних документів та відомостей, що стосуються фактів, викладених у такій інформації, та письмових пояснень нотаріуса або з виїздом за місцезнаходженням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, робочого місця приватного нотаріуса. У разі необхідності за дорученням Міністра юстиції може проводитися позапланова перевірка в загальному порядку проведення перевірок, визначеному цим Порядком. Позапланова перевірка проводиться як за період, що вже підлягав плановій комплексній перевірці, так і за період, що не підлягав такій перевірці. За наслідками такої перевірки комісія складає довідку про результати проведеної перевірки з висновками.

Пунктом 35 Порядку встановлено, що до довідки за результатами перевірки роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, нотаріальної діяльності приватного нотаріуса долучаються копії (фотокопії) документів, що підтверджують факт допущених порушень, недоліків чи помилок, пояснення та заперечення нотаріуса щодо встановлених порушень (за наявності).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що саме Міністерство юстиції України та створена при ньому Комісія наділені правом надавати оцінку діям нотаріуса, так як є законодавчо визначеними суб`єктами цих відносин, що здійснюють контроль та перевірку нотаріальної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було проведено перевірку діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, за результатами якої приватного нотаріуса ОСОБА_12 було направлено на підвищення кваліфікації, про що було повідомлено позивача.

Також,Міністерством юстиції України, повідомлено позивача, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2812/5 «Про скасування акредитації» акредитацію комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» як суб`єкта державної реєстрації скасовано, а тому підстави для проведення камеральної перевірки державного реєстратора не вбачається.

Судом зауважено, що в скаргах, з якими неодноразово звертався позивач до Міністерства юстиції України неодноразово зазначалось «сфальсифіковані документи, протиправне відчуження житла, недійсні договори».

Також, як вбачається з вимоги зобов`язати заступника міністра з питань державної реєстрації Оніщук Ольгу Миколаївну провести ретельну перевірку, за вимогами позивача, державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень квартири за адресою по АДРЕСА_1 , внесення змін про право власника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, починаючи з жовтня 2007 року, камеральну перевірку діяльності приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , державного реєстратора ОСОБА_8 , які посвідчували сфальшовані документи та на їх підставі відчужували єдине житло, яке належить позивачу на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право приватної власності від 24 грудня 2007 року, особливо ретельно провести перевірку посвідчення і відчуження приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, арештованого нерухомого майна та його відчуження - квартири за адресою по АДРЕСА_1 , на підставі протиправного договору купівлі-продажу від 21 вересня 2018 року, реєстраційний номер №598, по навмисно заниженій ціні, всупереч рішення суду, позивач знову ж посилається на фальсифікацію та протиправність договору./

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази фальсифікації договорів та документів, на які посилається позивач.

При цьому суд зауважує, що визнання недійсними, сфальсифікованими угод та договорів здійснюється в судовому порядку, Міністерством юстиції України не надається правова оцінка даних угод, договорів та документів.

Аналізуючи листи відповідачів, які надані у відповідь заявнику на скарги від 01.10.2019, 19.08.2019, 03.09.2019, 20.09.2019, 13.11.2019, суд приходить до висновку, що останні містять обґрунтовані відповіді та надані в межах порядку Закону України «Про звернення громадян».

В частині вимог зобов`язати заступника міністра з питань державної реєстрації Оніщук Ольгу Миколаївну провести перевірку виконання виконавчого провадження №53758597 від 31 січня 2017 року державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_10 та законність прийнятих нею рішень, то суд зазначає.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII), Закону України від 02.06.2016р. №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом від 02.04.2012р. №512/5 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за №1302/29432 (далі - Інструкція).

Абзацом 4 частини 3 статті 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, а саме: своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, якщо вони суперечать вимогам закону; зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом; виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки.

Порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження визначений розділом XII Інструкції.

За змістом пункту 1 цього розділу Інструкції начальник управління державної виконавчої служби може проводити перевірку законності виконавчого провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані, - у трьох випадках: за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби; з власної ініціативи, а також за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Отже, перевірка законності виконавчого провадження віднесена до виключної компетенції, зокрема, начальника управління державної виконавчої служби.

Пунктами 3, 4, 5 розділу XII Інструкції визначено, що перевірка законності виконавчого провадження проводиться на підставі матеріалів виконавчого провадження або їх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби, про що виноситься відповідна постанова та передбачені вимоги до її змісту і оформлення.

В частині вимоги провести перевірку надання послуг з безоплатної допомоги Третього київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги 26.04.2019 року; змусити керівництво Третього київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або іншого забезпечити кваліфікованим адвокатом, то суд зазначає, що відповідачем не надано відповідь та не здійснено перевірки з наступних підстав.

З метою імплементації європейських стандартів у сфері справедливого суду та захисту прав людини українським законодавцем прийнято Закон України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 № 3460-VI (надалі Закон № 3460-VI).

Згідно із ст. 16 цього ж Закону, Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правової допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги фінансуються з Державного бюджету України, інших не заборонених законодавством джерел. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечують надання всіх видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону. Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України. Під час виконання функцій з надання безоплатної вторинної правової допомоги центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Діяльність Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги поширюється на територію відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 вказаного Закону право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо середньомісячний сукупний дохід їхньої сім`ї нижчий суми прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, інваліди, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі менше двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 вказаного Закону.

Підстави для відмови у наданні безоплатної вторинної правової допомоги визначені у ст. 20 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 вказаного Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання; 5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

Аналізуючи вимоги позивача, суд приходить до висновку, що надання правової безоплатної допомоги здійснюється Центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в передбаченому законом порядку, а їх рішення можуть бути оскарженні в суді.

В частині позовних вимог визнати протиправними діями міністра юстиції України Малюска Дениса Леонтійовича та його заступника міністра з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни з важкими наслідками, тобто протиправно позбавляючи позивача єдиного житла, було завдано матеріальної і моральної шкоди: матеріальної, внаслідок втрати єдиного житла вартістю 4 338 953,52 грн та моральної у розмірі 1000000 (один мільйон) грн, та які позивач просить стягнути з посадових осіб Міністерства юстиції України на його користь, суд зазначає.

Згідно з статтею 1167 Цивільного кодексу України (надалі, також - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, як встановлено судом, позивачем не доведено, що зазначеними вище діями та бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, а саме не надано жодних належних доказів того, в чому полягає моральна шкода, якими обставинами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

Водночас, з врахуванням наведеного вище, суд зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року, у справі №804/6922/16.

За наведених обставин та усталеного правового врегулювання, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити за відсутністю підстав.

Щодо вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає таке.

Згідно із статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду:

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Стаття 1166 ЦК України встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди. Ці правила отримали назву «Загальний (генеральний) делікт» та застосовуються до будь-яких випадків завдання шкоди. Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди цієї статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим). Разом з тим деліктне зобов`язання може виникнути і між особами, що перебувають в договірних відносинах, однак завдана шкода не має бути пов`язана з порушенням договірного зобов`язання.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). Майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що, своєю чергою, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

в) Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Вина - психічне ставлення осудної особи до вчиненого неї протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних ) від 21.12.2005).

Оскільки, факту протиправного позбавлення позивача єдиного житла відповідачами судом не встановлено, як і інші складові елементи для відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування такої.

В частині позовних вимог скасувати протиправні постанови державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_10 від 01 липня 2019 року стосовно протиправного примусового стягнення з позивача "за виконавчі дії 177283,36 грн" та за "витрати з виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн" - за невиконані виконавчі дії державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_10 та притягнути її до відповідальності, суд зауважує, що позивачем жодним чином не обґрунтовано протиправність оскаржуваних постанов.

У зв`язку з зазначеним, суд не може надати оцінку оскаржуваним постановам державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_10.

Також, суд зауважує, що позивачем не зазначено державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_10 відповідачем по справі, як і не наведено підстав для притягнення останньої до відповідальності.

Із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю, необґрунтованістю та відсутністю належних і допустимих доказів на їх підтвердження.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-74, 77, 90, 139, 241-246, 250, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа