Справа № 280/4464/20
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2021 року м. Дніпросправа № 280/4464/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2020 ( суддя першої інстанції Батрак І.В.) в адміністративній справі №280/4464/20 за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулась з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у загальному розмірі 120 307,40 грн.

Згідно облікової картки платника у відповідача наявна заборгованість, яка виникла в результаті несплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016, 2017 та 2018роки, донарахованої контролюючим органом на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України шляхом винесення податкових повідомлень-рішень. Позивачем вживалися заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку, проте борг у добровільному порядку відповідачем не сплачено. На час розгляду справи у суді заборгованість відповідачем не погашена, а тому підлягає примусовому стягненню у судовому порядку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року позов задоволено.

З апеляційною скаргою звернувся відповідач ОСОБА_1 , в якій зазначив, що суд першої інстанції не перевірив той факт, що сума податкового боргу зазначена позивачем є не вірною, оскільки рішенням Запорізького окружного адміністративного суду скасовано податкове-повідомлення рішення та зменшена сума за 2016 рік на 3 582 грн.80 коп., отже спірна сума є неузгодженою.

За результатами апеляційного перегляду справи, просив касувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, 16 березня 2019 року згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України ГУ ДФС у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення форми «Ф», яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів, у тому числі: № 0005389/2-5007-0828 за 2016 рік у сумі 37900,84 грн., № 0005389/1-5007-0828 за 2017 рік у сумі 39979,20 грн., № 0-0828 за 2018 рік у сумі 42427,36 грн.

Вказані рішення, які є спірними, разом із розрахунками податкового зобов`язання було направлено контролюючим органом на адресу відповідача та вручене поштою йому особисто 30 травня 2019 року, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

Проте, у встановлені законодавством строки узгоджена сума податкового зобов`язання відповідачем не сплачена.

Контролюючим органом вживалися заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку, а саме у грудні 2019 року на адресу відповідача поштою направлена податкова вимога від 10.12.2019 № 60455-50/828 на суму 120307,40 грн. яка вручене відповідачу особисто 05 квітня 2018 року, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

Проте, як вбачається із наданої позивачем копії поштового конверту, кореспонденція повернулась на адресу податкового органу без вручення платнику податків.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 120 307,40 грн. відповідачем не сплачений, заборгованість перед бюджетом не погашена, доказів протилежного відповідач суду не надав. Тому, відповідно до статті 19 Конституції України позивач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначаючись стосовно вимог апеляційної скарги, колегія виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, в даному випадку, суду необхідно перевірити правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим Кодексом України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 ПК України визначено, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В свою чергу, Розділ XII ПК України (ст..ст. 265- 289), визначає податок на майно.

Так, відповідно до статті 265 ПК України, податок на майно складається з:

- податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;

- транспортного податку;

- плати за землю.

Згідно з підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

У підпункті 266.4.1 "ґ " пункту 266.4 статті 266 ПК України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

У відповідності до підпункту 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 ПК України, органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному ст. 58 цього Кодексу.

Як встановлено судом, податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень рішень від 16.03.2019 року №0005389/2-507-0828 у сумі 37 900 грн.84 коп., №0005389/1-5007-0828 у сумі 39 979 грн.20 коп., №0005389/5007/0828 у сумі 42 427 грн.36 коп. є узгодженим. Вказані рішення разом із розрахунками податкового зобов`язання було направлено контролюючим органом на адресу відповідача та вручене поштою йому особисто 30.05.2019 року, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

В строки передбачені законом узгоджена сума податкового зобов`язання відповідачем не сплачена.

Податковий борг у розмірі 120 307 грн. 40 коп. виник на підставі податкових повідомлень рішень від 16.03.2019 року.

Суд не приймає до уваги посилання апелянта на існування рішення Запорізького окружного адміністративного суду, яким скасовано податкове-повідомлення рішення та зменшена сума за 2016 рік на 3 582 грн.80 коп., оскільки будь-яких доказів на підтвердження таких доводів не надано. Крім того, апелянтом не вказано номер провадження, дату прийняття рішення тощо.

Враховуючи відсутність в апеляційній скарзі доводів про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, суд апеляційної інстанції перевіряючи правильність висновку суду про задоволення позовних вимог аналізував докази зібрані в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2020 в адміністративній справі №280/4464/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 березня 2021 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва