Справа № 260/800/19
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 рокум. Ужгород№ 260/800/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судових засідань Ватлін Т.В.

за участі представників

позивача: Колотуха І.О.

третьої особи: Лещинець Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Міжгірського міського споживчого товариства до Міжгірської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області, третя особа - Спілка споживчих товариств Міжгірської районної спілки споживчих товариств, про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 02 березня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 11 березня 2021 року.

Міжгірське міське споживче товариство (далі позивач, Міжгірське МСТ) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міжгірської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області (далі відповідач, Міжгірська селищна рада), третя особа - Спілка споживчих товариств Міжгірської районної спілки споживчих товариств (далі третя особа, Міжгірська РАЙССТ), якою просить: 1) рішення 22 сесії 7-го скликання Міжгірської селищної ради за № 321 від 13.11.2018 року "Про відмову у виділенні земельних ділянок" - визнати протиправним та скасувати; 2) зобов`язати Міжгірську селищну раду надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об`єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства, а саме: ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та склади громадського харчування - 0,265га по АДРЕСА_1 ; магазин "Продтовари № 2" - 0,0554 га по вул. Коцюбинського, 35; універмаг "Верховина" - 0,10460 га по АДРЕСА_2 ; кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 " - 0,0447 га по АДРЕСА_3 ; кафе " ІНФОРМАЦІЯ_3 " /Вікторія/ - 0,108 га по АДРЕСА_4 ; магазин " ІНФОРМАЦІЯ_4 " - 0,072 га по АДРЕСА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням 22 сесії 7-го скликання Міжгірської селищної ради від 13.11.2018 року за № 321 "Про відмову у виділенні земельних ділянок" позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою. Підставами такого рішення відповідач навів існування державних актів на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 002125 від 01.09.1997 року, та серії ІІ-ЗК № 000038 від 16.12.1997 року Міжгірської райспоживспілки. Позивач вважає дії відповідача протиправними в зв`язку з тим, що згідно рішення Міжгірської селищної ради від 16.12.2002 року "Про виділення, передачу у приватну власність та користування земельних ділянок" припинено право постійного користування земельними ділянками Міжгірської райспоживспілки за її згодою та передано такі земельні ділянки у постійне користування позивача. Підставою передачі вказаних земельних ділянок позивачу був і той факт, що на земельних ділянках розташовані об`єкти нерухомого майна, які належать позивачу на праві приватної власності, а саме: Ресторан "Карпати" та склади громадського харчування - 0.265га по вул. Шевченка, 78; Магазин "Продтовари № 2" - 0,0554га по вул. Коцюбинського, 35; Універмаг "Верховина" - 0,10460га по АДРЕСА_2 ; Кафе "Гриль-бар" - 0,0447га по АДРЕСА_3 ; Кафе "Молочарня''/Вікторія/ - 0,108га по АДРЕСА_4 ; Магазин " ІНФОРМАЦІЯ_4 " - 0,072га по АДРЕСА_5 . Таким чином позивач, як власник нерухомого майна розташованого на спірних земельних ділянках, мав всі підстави для оформлення необхідної технічної документації щодо впорядкування правового режиму власності на земельні ділянки розташовані під його будівлями. Отже, відповідач, Міжгірська селищна рада, як власник та розпорядник земельними ділянками на яких розташовані об`єкти нерухомого майна Міжгірського МСТ не мав підстав відмовити у передачі таких земельних ділянок чи надати такі у власність чи користування іншим особам, оскільки в такому разі було б допущено порушення ст. ст. 120, 141 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Такої підстави для відмови у видачі дозволу, як існування актів на право постійного користування законом не передбачено, тим більше, що державні акти на які посилається відповідач не мають значення для надання такого дозволу.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року закрито провадження в адміністративній справі за позовною заявою Міжгірського міського споживчого товариства до Міжгірської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Спілка споживчих товариств Міжгірської районної спілки споживчих товариств про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, як таку, що не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18.08.2020 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року, справу передано на розгляд судді Рейті С.І.

Ухвалою судді Рейті С.І. від 14.09.2020 року адміністративну справу за позовом Міжгірського МСТ до Міжгірської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Міжгірське РАЙССТ, про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 02.03.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника Міжгірського РАЙССТ про залишення позовної заяви без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини не прибуття, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду адміністративної справи та у відповідності до ст. 205 КАС України, розгляд справи проведено за відсутності представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представників позивача та третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, 03.05.1995 року рішенням зборів пайовиків спільних підприємств Міжгірського госпрозрахункового об`єднання підприємств громадського харчування та коопунівермагу, які входили до складу Міжгірської районної спілки споживчих товариств на підставі Протоколу зборів №1 від 03.05.1995 року, було створено Міжгірське міське споживче товариство.

Відповідно п.п.1 п.1 Статуту Міжгірське MCТ - це добровільне об 'єднання громадян та юридичних осіб для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального становища. Споживче товариство має статус юридичної особи, здійснює господарську та іншу діяльність з дня його державної реєстрації, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в банках, печатку та штампи зі своїм найменуванням.

На виконання рішення зборів пайовиків спільних підприємств Міжгірського госпрозрахункового об`єднання підприємств громадського харчування та коопунівермагу від 03.05.1995 року, Міжгірська райспоживспілка своєю постановою від 04.05.1995 року за № 41 передала у статутний фонд Міжгірського МСТ відповідне майно.

В результаті цього Міжгірським МСТ на отримане майно було оформлено свідоцтва про право власності відповідно до діючого на той час законодавства України, що підтверджується наступними правовстановлюючими документами, а саме: свідоцтво на право власності на нежилий будинок (ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") від 08.12.2000 року за № 132; свідоцтво на право власності на нежилий будинок (кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") від 18.10.2000 року за № 183; свідоцтво на право власності на склад від 29.11.2000 року за № 185; свідоцтво на право власності на універмаг "Верховина" від 10.08.2001 року за № 215; свідоцтво на право власності на кафе " ІНФОРМАЦІЯ_5 " від 10.08.2001 року за № 216; свідоцтво на право власності на магазин " ІНФОРМАЦІЯ_4 " від 10.08.2001 року за № 218.

Після оформлення права власності на об`єкти нерухомості Міжгірським МСТ, рішенням Міжгірської селищної ради IV сесії XXIV скликання від 16.12.2002 року було вирішено питання щодо припинення права постійного користування Міжгірською РАЙССТ земельними ділянками під об`єктами нерухомості, а саме, ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 бар", склад, універмаг " ІНФОРМАЦІЯ_6 ", кафе " ІНФОРМАЦІЯ_5 ", магазин " ІНФОРМАЦІЯ_4 ". Також даним рішенням вирішено передати Міжгірському міському споживчому товариству земельні ділянки під даними об`єктами нерухомості для їх обслуговування, землевпорядній службі внести відповідні зміни в державні акти на право постійного користування серії ІІ-ЗК №002125 від 01.09.1997 року та серії ІІ-ЗК №000038 від 16.12.1997 року і внести відповідні зміни в земельно-облікові документи.

В подальшому, позивач з метою реалізації своїх прав на земельні ділянки під власними об`єктами нерухомості звернувся з проханням до Міжгірської селищної ради щодо надання дозволу на складання проекту землеустрою.

Рішенням 22-ої сесії 6-го скликання Міжгірської селищної ради за № 255 від 25.12.2012 року було надано дозвіл позивачу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування об`єктів торгівлі, а саме, ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по АДРЕСА_1 , складів громадського харчування по АДРЕСА_6 , кафе "Гриль бар" по вул. Ольбрахта, б/н в смт. Міжгір`я, кафе "Вікторія" по вул. Ольбрахта, б/н в смт. Міжгір`я, магазину "Продтовари № 4" по вул. Хустська, б/н в смт. Міжгір`я.

05.03.2014 року Прокуратура Міжгірського району звернулася до Міжгірської селищної ради із поданням про усунення порушень Земельного кодексу України та іншого законодавства. Подання мотивоване посиланням на порушення вимог ст. ст. 123, 142 Земельного кодексу України при прийнятті Міжгірською селищною радою рішення № 255 від 25.12.2012 року, оскільки земельні ділянки, щодо яких надано дозвіл на складання проекту землеустрою, згідно державних актів належать Міжгірській райспоживспілці, яка не надавала жодного дозволу на їх відчуження та як власник земельних ділянок не заявляла добровільної відмови від них; у рішенні не вказано орієнтовного розміру земельних ділянок.

За наслідками розгляду подання Прокуратури Міжгірського району № 93-541(669)вих.14 від 05.03.2014 року, Міжгірська селищна рада рішенням 31-ої сесії 6-го скликання № 412 від 17.07.2014 року скасувала п. 19.1. свого попереднього рішення 22 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради за № 255 від 25.12.2012 року щодо надання дозволу правлінню Міжгірського міського споживчого товариства на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування об`єктів торгівлі, а саме, ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по АДРЕСА_1 , складів громадського харчування по АДРЕСА_6 , кафе "Гриль бар" по вул. Ольбрахта, б/н в смт. Міжгір`я, кафе "Вікторія" по вул. Ольбрахта, б/н в смт. Міжгір`я, магазину "Продтовари № 4" по вул. Хустській, б/н в смт. Міжгір`я.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.12.2016 року у справі № 907/535/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог Міжгірського МСТ до Міжгірської РАЙССТ, третя особа - Міжгірська селищна рада, про визнання недійсними та скасування державних актів на право постійного користування землею від 01.09.1997 року серії ІІ-ЗК №002125 та від 16.12.1997 року серії ІІ-ЗК № 000038 та провадження у справі в частині вимог про припинення права користування земельними ділянками за Міжгірською районною спілкою споживчих товариств, на яких знаходяться належні на праві власності Міжгірському міському споживчому товариству наступні об`єкти нерухомості: нежилий будинок ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", нежилий будинок кафе "гриль бар", склад, універмаг "Верховина", кафе " ІНФОРМАЦІЯ_5 ", магазин " ІНФОРМАЦІЯ_4 " - припинено.

01.08.2017 року Міжгірське МСТ звернулося до відповідача з метою отримати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об`єкти торгівлі Міжгірського МСТ.

Рішенням Міжгірської селищної ради "Про довивчення та розгляд заяви на наступну сесію" від 26.10.2017 року за № 280 заяву позивача відхилено до розгляду справи в Господарському суді Закарпатської області. Підставами такого рішення відповідач навів існування господарського позову про скасування державних актів на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 002125 від 01.09.1997 року та рішення 31 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради за № 412 від 17.07.2014 року "Про розгляд подання прокурора Міжгірського району", яким селищна рада скасувала дозвіл на розробку проекту землеустрою наданого позивачу рішенням 22 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради за № 255 від 25.12.2012 року.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку та рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.03.2018 року у справі № 807/81/18 (головуючий суддя Луцович М.М.) визнано протиправною бездіяльність Міжгірської селищної ради щодо не розгляду питання про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об`єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства; зобов`язано Міжгірську селищну раду надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об`єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства, а саме: ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та склади громадського харчування - 0,265га по вул. Шевченка, 78; універмаг "Верховина" - 0,10460га по АДРЕСА_2 ; кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 " - 0,0447га по АДРЕСА_3 ; кафе " ІНФОРМАЦІЯ_3 "/Вікторія/ - 0,108га по АДРЕСА_4 ; магазин " ІНФОРМАЦІЯ_4 " - 0,072га по АДРЕСА_5 .

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.03.2018 року в частині зобов`язання Міжгірської селищної ради надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об`єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства, а саме: Ресторан "Карпати" та склади громадського харчування - 0,265га по АДРЕСА_1 ; Магазин "Продтовари № 2" - 0,0554га по АДРЕСА_7 ; Універмаг "Верховина" - 0,10460 га по АДРЕСА_2 ; Кафе "Гриль-бар" - 0,0447 га по АДРЕСА_3 ; Кафе "Молочарня"/Вікторія/ - 0,108га по АДРЕСА_4 ; Магазин " ІНФОРМАЦІЯ_4 " - 0,072 га по АДРЕСА_5 , 13" змінено та викладено в наступній редакції: "зобов`язати Міжгірську селищну раду розглянути, з врахуванням вимог Земельного Кодексу України заяву Міжгірського міського споживчого товариства від 01.07.2017 року № 50 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об`єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства".

Рішенням Міжгірської селищної ради від 13.11.2018 року № 321 "Про відмову у виділенні земельних ділянок" відмовлено Міжгірському МСТ у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування об`єктів торгівлі, які на праві власності належать Міжгірському МСТ в зв`язку з наявністю державного акту на право постійного користування землею від 01.09.1997 року серії ІІ ЗК № 002125 та державного акту на право постійного користування землею від 16.12.1997 року серії ІІ ЗК № 000038.

Вважаючи спірне рішення протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у даній справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Підпунктом 9 п. б ч.1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо організації і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Як вже зазначено судом, рішенням Міжгірської селищної ради від 16.12.2002 року "Про виділення, передачу у приватну власність та користування земельних ділянок" припинено право постійного користування земельними ділянками Міжгірської райспоживспілки за її згодою, та передано такі земельні ділянки у постійне користування Міжгірському міському споживчому товариству.

Частиною 4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 року встановлено, що право власності на об`єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства, а саме: Ресторан "Карпати" та склади громадського харчування - 0,265га по вул. Шевченка, 78; Універмаг "Верховина" - 0,10460га по АДРЕСА_2 ; Кафе "Гриль-бар" - 0,0447га по АДРЕСА_3 ; Кафе "Молочарня"/Вікторія/ - 0,108га по АДРЕСА_4 ; Магазин "Продтовари № 4" - 0,072га по вул. Хустській, 13 - підтверджено свідоцтвами про право власності на об`єкти торгівлі Міжгірського МСТ та вказані обставини повторному доказуванню не підлягають.

Водночас, правомірність користування спірними земельними ділянками позивачем на підставі рішення селищної ради про припинення права користування земельними ділянками Райспоживспілки та передачі в користування Міському споживчому товариству без скасування самих актів на право постійного користування виданих Райспоживспілці, підтверджується і рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.12.2016 року по справі № 907/535/16, яке набуло законної сили 13.02.2017року. У цьому рішення господарський суд зазначив, що позивач (Міжгірське МСТ) із придбанням об`єктів нерухомості на земельних ділянках, які належать Райспоживспілці на праві постійного користування, як новий власник нерухомого майна набув також права на земельну ділянку, але при цьому оформлення цього права здійснюється за відповідним рішенням компетентного органу і має підтверджуватись відповідним документом. І набуття такого права не ставиться в залежність від наявних у райспоживспілки державних актів на право постійного користування, і їх наявність не обмежує прав Міжгірського МСТ на оформлення відповідної документації на земельні ділянки, що знаходяться під належними йому об`єктами нерухомості та для їх обслуговування.

При цьому, ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України чітко передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З врахуванням того, що позивач є добросовісним набувачем, а відповідно і власником вищезазначених будівель та споруд, він, відповідно, набув право власності на земельні ділянки на яких ці будівлі розміщені.

Позивач, як власник нерухомого майна розташованого на спірних земельних ділянках, мав всі підстави для оформлення необхідної технічної документації щодо впорядкування правового режиму власності на земельні ділянки розташовані під його будівлями.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 3 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 123 ЗК України, а тому відмова у вирішенні заяви на будь-яких інших підставах, які не передбачені даною нормою, суперечить вимогам закону.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладена в оскарженому рішенні не ґрунтується на нормах закону, є протиправною та, відповідно, підлягає скасуванню.

Щодо способу поновлення прав позивача, порушення яких визнано судом, то необхідно зазначити наступне.

У відповідності з Рекомендаціями №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженнями є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Згідно з науковим висновком Верховного Суду від 13.04.2018 щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією:

- дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи бездіяти, а якщо діяти - то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

В свою чергу, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може безпідставно втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При вирішенні вказаного спору, суд не перебирає на себе властиві суб`єкту владних повноважень функції, а лише надає правову оцінку спірним правовідносинам і визначає належний спосіб захисту з урахуванням вимог статті 245 КАС України.

Отже, належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, не виконано та не доведено правомірність та законність його дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Міжгірського міського споживчого товариства (Закарпатська область, смт. Міжгір`я, вул. Ольбрахта, 2, корп. 2 код 20469331) до Міжгірської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області (Закарпатська область, смт. Міжгір`я, вул. Шевченка, 77 код 03450910), третя особа - Спілка споживчих товариств Міжгірської районної спілки споживчих товариств (Закарпатська область, смт. Міжгір`я, вул. Шевченка, 78 код 01750909), про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення 22 сесії 7-го скликання Міжгірської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області від 13 листопада 2018 року за № 321 "Про відмову у виділенні земельних ділянок".

3. Зобов`язати Міжгірську селищну раду Міжгірського району Закарпатської області повторно розглянути клопотання Міжгірського міського споживчого товариства про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об`єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства, а саме: ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та склади громадського харчування - 0,265га по АДРЕСА_1 ; магазин "Продтовари № 2" - 0,0554 га по вул. Коцюбинського, 35; універмаг "Верховина" - 0,10460 га по АДРЕСА_2 ; кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 " - 0,0447 га по АДРЕСА_3 ; кафе " ІНФОРМАЦІЯ_3 " /Вікторія/ - 0,108 га по АДРЕСА_4 ; магазин " ІНФОРМАЦІЯ_4 " - 0,072 га по АДРЕСА_5 , з урахуванням правової оцінки спірних правовідносин, наданої судом.

4. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

5. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяС.І. Рейті