Справа № 320/4186/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року м. Київ № 320/4186/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Відділу культури та туризму Баришівської селищної ради

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Відділ культури та туризму Баришівської селищної ради (позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (відповідач), в якому просить суд скасувати рішення від 20.06.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання приписів Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Відділом культури та туризму Баришівської селищної ради було перераховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.04.2019 по 14.06.2019. Проте, під час оформлення платіжних доручень позивач при заповненні графи «призначення платежу» помилково зазначив код юридичної особи « 33461235» замість коду « 42814942». Самостійно виявивши помилку позивач звернувся до податкового органу із заявою про повернення сплачених ним коштів на розрахунковий рахунок Відділу культури та туризму Баришівської селищної ради. Однак, не зважаючи на заяву позивача, ГУ ДФС у Київській області винесло рішення від 20.06.2019 № , за яким на Відділ культури та туризму Баришівської селищної ради накладено штраф в сумі 46 652,27 грн. та нараховано пеню в розмірі 2 699,41 грн. (несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Позивач заперечує правомірність винесеного відповідачем рішення та зауважує на тому, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено момент сплати платником єдиного внеску відповідних платежів - день списання банком суми платежу з рахунку платника. Оскільки відповідні виплати ним були проведені вчасно, то підстав для застосування штрафних санкцій та нарахування пені не вбачається. При цьому, позивач не заперечує той факт, що при проведенні платежів ним було допущено помилку в графі «призначення платежу» платіжних доручень, а саме: замість коду юридичної особи « 42814942» помилково зазначено код « 33461235», проте така помилка не є рівнозначною несплаті внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.04.2019 по 14.06.2019, або порушенню строків їх сплати. Крім того, при самостійному виявленні допущеної помилки позивач відразу ж звернувся до податкового органу із заявою про повернення сплачених ним коштів на розрахунковий рахунок Відділу культури та туризму Баришівської селищної ради, що виключає в його діях, як платника єдиного внеску, умислу щодо несплати обов`язкових платежів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що Відділ культури та туризму Баришівської селищної ради при сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.04.2019 по 14.06.2019 в платіжних дорученнях в графі «призначення платежу» зазначив код юридичної особи « 33461235», тоді як мав зазначити код « 42814942». Відповідно до пункту 2.3 Глави 2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 № 22, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку. Оскільки позивачем невірно було заповнено платіжні доручення, що в подальшому призвело до не зарахування коштів до інтегрованої картки платника та виникнення боргу, ГУ ДФС у Київській області правомірно було винесено рішення від 20.06.2019 № про накладення штрафу в сумі 46 652,27 грн. та нарахування пені в розмірі 2 699,41 грн.

Позивач подав відповідь на відзив Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якій зазначає, що помилка у реквізитах платежу, яку допущено при перерахуванні узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений частиною восьмою статті 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», має кваліфікуватися як дія, спрямована на сплату цього обов`язкового платежу, хоча й помилкова. Тому позивач вважає, що дії, які не містять ознак бездіяльності при сплаті суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених статтею 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та нарахування пені. Крім того, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений частиною 8 статті 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхувальник не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. Оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то описка у платіжному дорученні під час сплати суми грошового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законом строк, а відтак і для застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені згідно статті 25 цього Закону.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивачем на виконання вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" було здійснено сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.04.2019 по 14.06.2019.

Проте, в платіжних дорученнях (отримувач Броварська ОДПІ (квітень 2019), банк отримувача - ГУ ДКСУ у Київській області та ГУ ДФС у Київській області (травень-червень 2019), банк отримувача - Казначейство України) в графі «призначення платежу» позивач помилково зазначив код юридичної особи « 33461235» замість коду « 42814942».

Самостійно виявивши зазначену помилку позивач звернувся із заявою до Бориспільського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якій просив повернути сплачені ним кошти на розрахунковий рахунок Відділу культури та туризму Баришівської селищної ради.

Натомість, 20 червня 2020 року відповідачем було прийнято рішення № , яким до позивача застосовано фінансові санкції в сумі 49 351,68 грн., у тому числі штраф - 46 652,27 грн. та пеня 2 699,41 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вважаючи дане рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинамсуд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту Закон № 2464-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частинами 4, 5 ст.8 Закону № 2464-VI визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 Закону № 2464-VI, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з ч.5, 7, 8 ст.9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону№ 2464-VI, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Пунктом 1 ч.10 ст.9 Закону № 2464-VI визначено, що днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відповідно до ч.11 ст.9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно ч. 5 ст. 45, ч. ст. 78 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок. Податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Положенням пункту 22.6 ст. 22 Закону України від 5 квітня 2001 року№ 2346-III «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» передбачено, що обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/реєстраційним (обліковим) номером платника податків/реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника. Обслуговуючий отримувача банк у розрахунковому документі зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунка отримувача та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/реєстраційним (обліковим) номером платника податків/реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і зараховувати кошти на рахунок отримувача лише в разі їх збігу. У противному разі банк, що обслуговує отримувача, має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів. У разі неможливості встановлення належного отримувача банк, що обслуговує отримувача, зобов`язаний повернути кошти, переказані за цим документом, банку, що обслуговує платника, із зазначенням причини їх повернення. У разі недотримання вищезазначеної вимоги відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу, покладається на банк, що обслуговує отримувача.

Тобто при виконанні перерахунку коштів, у тому числі від платника єдиного внеску на казначейський рахунок, значення для правильного зарахування коштів мають правильність зазначення номера рахунка платника, номера рахунка отримувача та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України, зазначення таких реквізитів у платіжному доручення є гарантією зарахування коштів за призначенням.

Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що позивачем в період з 23.04.2019 року по 14.06.2019 року були сплачені суми єдиного внеску згідно з платіжними дорученнями, проведеними банком, за період з 23.04.2019 по 14.06.2019.

Проте, як уже зазначалося, в платіжних дорученнях (отримувач Броварська ОДПІ (квітень 2019), банк отримувача - ГУ ДКСУ у Київській області та ГУ ДФС у Київській області (травень-червень 2019), банк отримувача - Казначейство України) в графі «призначення платежу» позивач помилково зазначив код юридичної особи « 33461235» замість коду « 42814942».

Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з Положенням про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 12 лютого 2016 року №54 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 березня 2016 року за № 330/28460) (далі по тексту - Положення), у відповідності до пункту 1 розділу II якого Державна податкова служба України та її територіальні органи в областях, місті Києві, Офіс великих платників податків Державної податкової служби (далі - головні управління ДПС) (далі - рахунок 3719) для зарахування та розподілу страхових коштів.

За змістом пунктів 1-3 розділу III Положення страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719 у розрізі відокремлених підрозділів ДПС.

Страхові кошти, які надійшли за день (з урахуванням повернення помилково або надміру сплачених сум та/або безпідставно стягнутих сум єдиного внеску) на рахунки 3719 у розрізі відокремлених підрозділів ДПС, наприкінці операційного дня у регламентований час засобами програмного забезпечення шляхом формування меморіальних документів перераховуються Казначейством на відповідні рахунки 3719 головних управлінь ДПС з подальшим перерахуванням на відповідні рахунки 3719 ДПС на підставі договорів про здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладених органами Казначейства з власниками рахунків.

Страхові кошти, акумульовані на рахунках 3719 ДПС, об 11 год. 00 хв. наступного операційного дня засобами програмного забезпечення розподіляються автоматично за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до визначених Законом пропорцій (у відсотках) та перераховуються за призначенням - на рахунки, відкриті в Казначействі за балансовим рахунком 3717 "Рахунки державних позабюджетних фондів" (далі - рахунок 3717) на ім`я фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування відповідно до договорів про здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладених Казначейством з власниками рахунків.

Отже, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що допущена позивачем помилка не свідчить про несплату ним належних сум єдиного соціального внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти в подальшому (на кінець операційного дня) у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки 3719, відкриті на ім`я ДПС в Казначействі. До того ж така помилка самостійно була виявлена платником податку, який відразу вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

На переконання суду, помилка, що виникає під час перерахування платником суми грошового зобов`язання з єдиного соціального внескуу строк, встановлений Законом № 2464-VI, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника та його посадових осіб до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 24.10.2018 року у справі № 760/6067/16-а, від 10.04.2020 року у справі № 821/844/17, від 11.04.2019 року у справі №822/3323/17, від 04.11.2019 року у справі №120/764/19-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, зважаючи на обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог даного позову та наявності правових підстав для його задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини 1 та 2 статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно достатті 90 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, суду не надав.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем за заявлені позовні вимоги сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн. відповідно до квитанції № 0.0 .1 від 01.08.2019, оригінал якої міститься в матеріалах даної справи.

Таким чином, враховуючи положеннястатті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, тягар оплати судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1921,00 грн.слід покласти на Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 20.06.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

3. Стягнути на користь Відділу культури та туризму Баришівської селищної ради (, місцезнаходження: 07501, Київська область, смт. Баришівка, вул. Київський шлях, 40) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5А) судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.