Справа № 580/2159/20
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року справа № 580/2159/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Канівської міськрайонної філії Черкаського обласного центру зайнятості, Черкаського обласного центру зайнятості про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Канівської міськрайонної філії Черкаського обласного центру зайнятості (далі - відповідач 1), Черкаського обласного центру зайнятості (далі - відповідач 2), в якому з урахуванням уточненої позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії відповідача 1 у призначенні позивачу допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі та скороченні тривалості виплати допомоги по безробіттю, щодо відмови внести зміни до наказу про призначення виплат по безробіттю та зобов`язанні здійснити перерахунок та виплату допомоги по безробіттю на підставі п. 9 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, з урахуванням рівня доходів та страхового стажу позивача;

- зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу допомогу по безробіттю на підставі п. 9 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, так як підстави припинення трудового договору з позивачем передбачені іншими законами, починаючи з 08.07.2019 по 08.07.2020;

- стягнути з відповідача 2 на користь позивача допомогу по безробіттю у розмірі передбаченому абз. 1-2 розділу ІІ Порядку надання допомоги по безробіттю, утому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 №613, починаючи з 08.07.2019 по 08.07.2020, з розрахунку чотирикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з відрахуванням раніше виплаченої допомоги розмірі 95173 грн 02 коп.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 26.12.2020 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 постановлено здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачі протиправно призначили йому допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі та зі скороченням тривалості виплати допомоги по безробіттю, незаконно відмовили у здійсненні перерахунку та виплати допомоги по безробіттю на підставі п. 9 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, оскільки вважає, що його звільнення з посади керуючого магазином на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, відбулось із порушенням трудового законодавства, а запис у трудовій книжці позивача про звільнення є незаконним, що підтверджується рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.05.2020 у справі №697/2951/19.

Відповідачі позов не визнали, надали до суду письмові відзиви на позов, в яких зазначили, що позивачу правомірно на підставі ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пунктів 1 та 2 частини 5 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначено допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі та зі скороченням тривалості виплати допомоги по безробіттю, оскільки його звільнено з останнього місця роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Позивачем не надано доказів внесення змін щодо підстав його звільнення з посади (п. 3 ст. 40 КЗпП України), тому вважають, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Позивачем подано до суду відповіді на відзиви на позовну заяву, згідно якого вважає, що доводи відповідачів, які викладені у відзивах на позовну заяву є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що наказом ТОВ «АТБ-маркет» від 25.06.2019 №110-к ОСОБА_1 звільнено з посади керуючого магазином підрозділу магазину «Продукти 889» за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

31.07.2019 позивач звернувся до Канівської міськрайонної філії Черкаського обласного центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного та із заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

Канівською міськрайонною філією Черкаського обласного центру зайнятості надано позивачу статус безробітного з 31.07.2019 та відповідно до наказу від 07.08.2019 №НТ190807 йому призначено допомогу по безробіттю у продовж 360 календарних днів з 07.08.2019 по 31.07.2020 без урахування страхового стажу, відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 22, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та розпочато з 07.08.2019 виплату допомоги по безробіттю.

Наказом Канівської міськрайонної філії Черкаського обласного центру зайнятості від 04.05.2020 №НТ200504 скорочено позивачу виплату допомоги по безробіттю на 90 календарних днів, на підставі пп. 1, 2 п. 5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки позивача звільнено з останнього місця роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до наказу Канівської міськрайонної філії Черкаського обласного центру зайнятості від 09.07.2020 №НТ200709 припинено виплату позивачу допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію його як безробітного, у зв`язку з поданням позивачем заяви про зняття його з реєстрації як безробітного з 09.07.2020, у зв`язку з його відмовою від послуг служби зайнятості.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи. Територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах є юридичними особами публічного права. До сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, можуть належати підприємства, установи та організації.

Тобто, відповідач у справі орган владних повноважень, якому чинним законодавством надані владні управлінські функції у сфері зайнятості населення.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначається Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» джерелами формування коштів Фонду є: страхові внески страхувальників; суми фінансових санкцій, застосованих відповідно до цього Закону та Закону України «Про зайнятість населення», інших законів до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб підприємців за порушення встановленого порядку сплати страхових внесків та використання коштів Фонду, недотримання законодавства про зайнятість населення, а також суми адміністративних штрафів, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за такі порушення; кошти державного бюджету, що спрямовуються до Фонду у випадках, установлених законом; доходи від розміщення тимчасово вільних коштів, у тому числі резерву коштів Фонду; благодійні внески підприємств, установ, організацій; інші надходження відповідно до законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Судом встановлено, що виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 призначено згідно ч.ч. 2, 4 ст. 22, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Однак, згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

У той же час, перелік аналогічних підстав, визначених іншими законами, жодним нормативно правовим актом, у тому числі Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», не передбачений.

Необхідно зазначити, що згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.

Із матеріалів справи судом встановлено, що наказом ТОВ «АТБ-маркет» від 25.06.2019 №110-к звільнено ОСОБА_1 , керуючого магазином підрозділу магазину «Продукти 889», за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, тому Канівською міськрайонною філією Черкаського обласного центру зайнятості правомірно призначено допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі без урахування страхового стажу позивача.

Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198.

Згідно пункту 3 Порядку під час проведення реєстрації працівник центру зайнятості заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі державної служби зайнятості персональну картку, в якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, ім`я та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про зайнятість населення», підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально. Реєстрація проводиться за умови пред`явлення паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України, облікової картки платника податків, трудової книжки (цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості), а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту. Копії згаданих документів до персональних справ безробітних не долучаються, оскільки це не передбачено законодавством.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 5 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк до 90 календарних днів у разі звільнення з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин або за угодою сторін (на 90 календарних днів), а також звільнення з останнього місця роботи з підстав передбачених пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, виплата допомоги з безробіття ОСОБА_1 призначалася та проводилася у мінімальному розмірі та зі скороченням тривалості виплати допомоги по безробіттю, оскільки його звільнено з останнього місця роботи відбулось на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Посилання позивача на те, що у мотивувальній частині рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.05.2020 у справі №697/2951/19 зазначено, що звільнення позивача проведено з порушенням чинного законодавства про працю, тому він вважає, що запис у його трудовій книжці про звільнення є незаконним - не приймається судом до уваги, оскільки за наслідками розгляду цієї справи №697/2951/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «АТБ-маркет» про визнання наказу недійсним, перерахунку заробітної плати, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди відмовлено повністю.

Крім того, у матеріалах адміністративної справи відсутні докази внесення змін або скасування підстав його звільнення з останнього місця роботи з ТОВ «АТБ-маркет» (п. 3 ст. 40 КЗпП України).

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Гайдаш