Справа № 640/33526/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 березня 2021 року м. Київ № 640/33526/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., ознайомившись із позовною заявою і доданими до неї матеріалами та клопотанням про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих

прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу

Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15),

Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, у якому просить:

- визнати протиправним рішення П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора про неуспішне проходження атестації (співбесіди) ОСОБА_1 10 грудня 2020 року та скасувати його;

- зобов`язати Першу кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур призначити ОСОБА_1 новий час (дату) повторного проходження етапу атестації - співбесіди.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що рішення відповідача-1 не відповідає вимогам законодавства та процедурі проведення атестації.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Офісу Генерального прокурора та прокуратурі міста Києва видавати наказ на звільнення позивача з займаної посади до вирішення адміністративної справи № 640/33526/20 по суті.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовано незгодою з рішенням П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора про неуспішне проходження прокурором співбесіди (атестації), яке прийнято на підставі та з порушенням Порядку проходження прокурорами атестації, що затверджений неіснуючим наказом Генерального прокурора від 03.10.2020 року № 221.

За вказаних обставин, на думку позивача, прийняття оскаржуваного рішення містить очевидні ознаки протиправності.

Поряд з цим, позивач звертає увагу, що рішення Комісії від 10.12.2020 є підставою для видання наказу про звільнення його з займаної посади, що в свою чергу ускладнить виконання судового рішення (у разі задоволення позову), оскільки позивач в подальшому змушений буде подавати позов про визнання наказу про звільнення протиправним та його скасування та поновлюватись на займаній посаді.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 154 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову, які передбачені ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України можливі лише за наявності обставин, що визначені ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б свідчили про наявність підстав визначених ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

У той же час, щодо доводів позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову, призведе до ускладнення виконання судового рішення (у разі задоволення позову), судом не береться до уваги, оскільки заявник матиме можливість звернутися до суду з позовною заявою про поновлення на посаді. При цьому законодавством передбачено особливий захист прав працівника у разі незаконного звільнення шляхом негайного його поновлення на посаді та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а отже відсутні підстави вважати, що у захист прав позивача у разі задоволення позовних вимог буде неможливим чи ускладненим.

Суд також звертає увагу заявника, що порушення відповідачем вимог Порядку проходження прокурорами атестації при прийнятті оскаржуваного рішення, не може бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову про які просить позивач, оскільки вказані факти повинно бути встановлено в ході розгляду даної справи.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

За таких обставин, суд зазначає, що забезпечення позову у спосіб зазначений позивачем, є втручанням у внутрішню діяльність державного органу та не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Таким чином, дослідивши заяву про забезпечення позову та долучені до неї докази, суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявність підстав, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 150 - 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук