Справа № 234/17215/20
Суддя: Рагозіна С. О.
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/229/267/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Король І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до сержанта батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Сафронова Дениса Андрійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

23 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову сержанта батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Сафронова Д.А. від 20 грудня 2020 року серії ЕАН №3579052 про притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 122 КУпАП із застосуванням штрафу у сумі 255 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 20 грудня 2020 року о 16 год. 48 хв. він керував автомобілем на вул. Сіверській в м. Краматорську, проїхавши після перехрестя приблизно 50 м зупинився на проїзній частині праворуч, очікуючи пасажира. Через 2-3 хвилини позаду його автомобіля зупинився автомобіль патрульної поліції та, до нього підійшов співробітник поліції і повідомив про те, що ОСОБА_1 порушив ПДР, а саме здійснив зупинку з порушенням вимог дорожнього знаку 3.34. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_1 з працівником поліції попрямував до місця розташування дорожнього знаку, і на місці його розташування зрозумів, чому він його не помітив. Знак 3.34 дійсно існує, але розташований з порушенням п. 8.2.1 ПДР, а також з порушенням національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014» (п. 10.1.1). Знак неможливо заздалегідь побачити з автомобіля, що рухається, тому що він затулений від учасників дорожнього руху гілками дерева, що унеможливлює його завчасне виявлення та ідентифікацію, а приймаючи до уваги погодні умови та освітлення в той час доби особливо. Стовп, на якому закріплений знак, знаходиться від краю проїзної частини понад 2 метри, що є порушенням п. 10.2.5 ДСТУ.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 , працівник поліції склав постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за порушення вимог дорожнього знаку 3.34 ПДР і наклав на нього штраф у розмірі 255 грн. Позивач вважає, що він не порушував правила дорожнього руху.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових документів на офіційну електронну адресу .

В матеріалах справи присутній відзив відповідача на позовну заяву, в якій він просить позов ОСОБА_1 залишити без задоволення. Вважає, що твердження позивача про те, що він не порушував ПДР не відповідають дійсності та обставинам справи, оскільки згідно з п.2.3.б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Водій в свою чергу не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою і не виконав вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснивши зупинку в зоні дії знаку. Факт вчинення правопорушення був зафіксований відеореєстратором поліцейського, відео додане до матеріалів,

З урахуванням вимог ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зауважує про процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною 2 статті 71 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Як встановлено з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП у зв`язку з тим, що він, керуючи транспортним засобом в м. Краматорськ по вул. Сіверській, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив пункт 8.4 в Правил дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 8.1 Правил дорожнього руху України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Підпункт 8.2.1 ПДР зазначає, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до п.8.4 ПДР Дорожні знаки поділяються на групи, зокрема,

заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі, до яких відноситься знак 3.34 "Зупинку заборонено", який забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до п.10.1.1 національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014» дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо.). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо) або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки.

У пункті 10.2.5 національного стандарту встановлено, що відстань від краю проїзної частини, а за наявності узбіччя від брівки земляного полотна до найближчого до неї краю знака, установленого збоку від проїзної частини, повинна становити від 0,5 до 2 м, а до краю інформаційно-вказівних знаків 5.45 5.48, 5.51, 5.53, 5.54, 5.56, 5.58.2, 5.59, 5.61.1 5.61.3 від 0,5 до 5,0 м.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Стаття 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтями 31, 40 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 N 580-VIII визначено, що поліція може застосовувати як превентивний захід застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису для забезпечення публічної безпеки і порядку з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону N 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

До відзиву відповідача на позовну заяву доданий відеозапис з відеореєстратора, який досліджений судом в судовому засідання.

З відеозапису суд встановив, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_1 робив зауваження щодо розташування дорожнього знаку, а саме про те, що дорожній знак 3.34 розміщений з порушенням правил та стандартів.

Разом з тим, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови. Водій ОСОБА_1 заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог дорожнього знаку 3.34, оскільки знак не знаходився у зоні допустимого огляду. Відповідач не надав суду доказів зворотного, а саме того, що знак розташований з дотриманням усіх вимог, які висуваються до розміщення дорожніх знаків.

Таким чином, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі серія ЕАН №3579052 від 20 грудня 2020 року, винесена інспектором БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП Донецької області сержантом поліції Сафроновим Д.А. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесена без додержання законності, а відтак підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 241, 243- 246, 286, 293 КАС України, ст. ст. 9, 10, 11, 14-1, 121, 251 КУпАП суд

ухвалив:

задовольнити позов ОСОБА_1 до сержанта батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Сафронова Дениса Андрійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №3579052 від 20 грудня 2020 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн., а провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. О. Рагозіна