Справа № 520/16973/2020
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 березня 2021 р.Справа № 520/16973/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника позивача Волошиної Анни Василівни про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 року по справі № 520/16973/2020

за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ

до ОСОБА_2

про стягнення витрат,

В с т а н о в и в:

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2020 року позовна заява Харківського національного університету внутрішніх справ (далі - ХНУВС) до ОСОБА_2 про стягнення витрат повернута позивачу відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Копія судового рішення отримана ХНУВС 24.12.2020 року (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

20.01.2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 295 КАС України, позивачем подано апеляційну скаргу на зазначену ухвалу, в якій заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 року скаржнику відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, наведені у клопотанні причини пропуску цього строку неповажними.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 року апеляційну скаргу ХНУВС залишено без руху, апелянту наданий десятиденний строк, обчислений з дати отримання копії ухвали, для усунення її недоліків шляхом зазначення інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження.

02.03.2021 року на виконання вимог зазначеної ухвали скаржником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 року по справі № 520/16973/2020.

В обґрунтування клопотання скаржник зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» заклади вищої освіти, зокрема і ХНУВС, працювали здебільшого у дистанційному режимі. Юрисконсульт відділу юридичного забезпечення А.Волошина, яка є представником ХНУВС по даній справі у період з 28.12.2020 року по 12.01.2021 року перебувала у вимушеній відпустці, тому не мала можливості ознайомитися із вказаною ухвалою та відправити апеляційну скаргу вчасно. Інші представники ХНУВС у вказаний період також працювали дистанційно або перебували в аналогічних обставинах.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 295 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», із змінами і доповненнями, та постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з наступними змінами та доповненнями, дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID - 19», продовжено, зокрема, з 19.12.2020 року до 30.04.2021 року.

За рекомендаціями МОЗ України щодо проведення профілактичних заходів з недопущення поширення випадків COVID-19 на підприємствах та в установах слід, у тому числі максимально використовувати можливості телекомунікації та дистанційної роботи, особливо для працівників, які витрачають тривалий час на шлях до роботи громадським транспортом та/або мають хронічні захворювання.

Колегія суддів зазначає, що з наказу ХНУВС від 23.12.2020 року № 429 о/с убачається, що підставою для його видання слугувала заява Волошиної А.В. від 14.12.2020 року, а не наказ ХНУВС про дистанційну роботу працівника/працівників відділу юридичного забезпечення.

Колегія суддів також зауважує, що заявник не навів підстав, які унеможливили своєчасність подання апеляційної скарги в режимі дистанційної роботи.

Пунктом першим ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 ст. 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 ст. 6 Конвенції (п. 53 рішення).

З приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що представник скаржника не довела наявність поважних причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, а тому відмовляє в задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 121, 295 , 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені клопотання представника позивача Харківського національного університету внутрішніх справ Волошиної Анни Василівни про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2020 року по справі № 520/16973/2020 - відмовити.

Ухвала Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.
Судді Бегунц А.О. Рєзнікова С.С.