Справа № 320/4226/20
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року № 320/4226/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аталанта» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аталанта» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області з вимогою визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області форми «Р» від 28.12.2019 №, яким визначено зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 168356,00 грн. та форми «В4» від 28.12.2019 №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 45,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що не погоджується із спірними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх необґрунтованими та протиправними, такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України, складеними ГУ ДПС у Київській області з перевищенням повноважень, наданих йому ст.ст. 191, 20 ПК України, а висновки перевірки - суб`єктивними, такими, що протирічать наданим до перевірки документам і дійсним обставинам господарської діяльності платника, а також перевірки заснованими на довільному трактуванні контролюючим органом положень податкового законодавства України.

Відповідач з позовними вимогами не погодився та подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що акт перевірки та викладені у ньому факти і висновки не можна розглядати як рішення суб`єкта владних повноважень, що породжує для платника податків певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Стверджував, що висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього, а отже посилання позивача на оскарження дій відповідача, які виражені актом перевірки є безпідставними.

Вважає, що оскаржувані рішення є правомірними, оскільки перевіркою не підтверджено реального руху активів (виконання робіт піскоструєння, шероховка, обробка хімічними розчинами для підвищення адгезії, маркування, проточка та розсвердлювання днищ вентильних основ, прогін зовнішньої та внутрішньої різьби корпусів вентилів типу ЛК-25,0 тис. шт., ТК-0,167 тис. шт., золотник V5-20 - 3,0 тис. шт.) на адресу ТОВ «Аталанта» від ТОВ «Геліус Альфа Трейд» протягом перевіряємого періоду, що свідчить про оформлення первинних документів з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та отримання ТОВ «Аталанта» необґрунтованої податкової вигоди у вигляді сум податкового кредиту з податку на додану вартість.

Позивач про час, дату та місце проведення судового засідання, призначеного на 17.11.2020, належним чином повідомлений, у судове засідання явку свого представника не забезпечив. Проте, від представника позивача до суду 17.11.2020 надійшла заява про розгляд даної справи у порядку письмового провадження.

Відповідач про час, дату та місце проведення судового засідання, призначеного на 17.11.2020, належним чином повідомлений, у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Протокольною ухвалою від 17.11.2020, керуючись ч. 3 ст. 194 та ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ТОВ «Аталанта» зареєстроване як юридична особа від 21.08.2001 (дата запису: 01.03.2006, номер запису: 0001800), за адресою: 09108, Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 22, кв. 31.

Видами господарської діяльності за кодом КВЕД є: 45.11 торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.31 оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 46.11 діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами: 46.90 неспеціалізована оптова торгівля (основний); 47.78 роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 70.22 консультування з питань комерційної діяльності й керування.

Як платник податків та інших обов`язкових зборів ТОВ «АТАЛАНТА» взяте на облік 03.09.2001 за № 166, як платник єдиного внеску взяте на облік: 30.08.2001 № . Також, має статус платника податку на додану вартість від 07.09.2001 та ІПН 79.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, наказу ГУ ДПС у Київській області від 13.11.2019 №596 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Аталанта» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Геліус Альфа Трейд» () за період з 01.03.2019 по 30.04.2019.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт про результати документальної позапланової перевірки від 26.11.2019 №260/10-36-05-11/31596526 (далі - Акт перевірки), в розділі IV «Висновок» у якому (cтop. 12) зафіксоване наступне порушення платником податку чинного законодавства України, а саме: п.198.1, п. 198.3, ст. 198 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість (ПДВ) в сумі 134685,00 грн. за березень 2019 року в сумі 112275,00 грн., за квітень 2019 року в сумі 22410,00 грн. та завищено суму від`ємного значення в сумі 45,00 грн.

На підставі матеріалів зазначеної перевірки контролюючим органом прийняті наступні спірні документи від 28.12.2019:

- податкове повідомлення рішення форми «Р» №, яким платнику визначене зобов`язання із податку на додану вартість в сумі 168356,00 грн. в т.ч. за основним платежем - 134685,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 33671,00 грн.;

- податкове повідомлення рішення форми «В4» №001220511, яким платнику зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 45,00 грн.

Так, позивач не погодився з вищезазначеними податковим повідомленнями-рішеннями направив скаргу до Державної податкової служби України. Однак, рішенням Державної податкової служби України скаргу позивача залишено без задоволення.

Позивач не погоджуючись із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносин, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Як вбачається з Акту перевірки, податковим органом встановлені порушення позивачем податкового законодавства, а саме: п. 198.1, п. 198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення податку на додану вартість в сумі 45 грн., в тому числі за квітень 2019 року в сумі 45 грн. та занижено податок на додану вартість в сумі 134685 грн., в тому числі за березень 2019 року в сумі 112275 грн., квітень 2019 року в сумі 22410 грн.

На думку контролюючого органу, вказані порушення виразились у безтоварності операцій між позивачем та його контрагентами. До вказаних тверджень податкового органу суд ставиться критична зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що між ТОВ «Аталанта» (Замовник) та ТОВ «Геліус Альфа Трейд» () (Виконавець) укладено Договір №14 від 01.03.2019 у м.Біла Церква (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Виконавець зобов`язується за завданням Замовника виконати роботи: піскоструєння, шероховка, обробка хімічними розчинами для підвищення адгезії, прогін зовнішньої та внутрішньої різьби, маркування, проточка та розсвердлювання днищ - корпусів вентилів, обгумлення втулки вентилів (роботи) та здати їх замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до умов договору.

На виконання умов Договору, Виконавець виконав роботи Замовнику, а саме піскоструєння, шероховка, обробка хімічними розчинами для підвищення адгезії, прогін зовнішньої та внутрішньої різьби корпусів вентилів типу ЛК, ТК-0 та золотників V5-20.

З метою належного оформлення та відображення у звітних бухгалтерських та податкових документах господарських операцій сторонами були складені відповідні первинні документи (копії яких наявні в матеріалах справи), серед яких:

- Рахунки №РН-00018 від 04.03.2019, №РН-00018 від 05.03.2019, №РН-00029 від 06.03.2019, №РН-00032 від 11.03.2019, №РН-00033 від 12.03.2019 та №РН-00035 від 13.03.2019;

- Акти здачі-прийняття робіт №37 від 04.03.2019, №38 від 05.03.2019, №39 від 06.03.2019, №42 від 11.03.2019, №43 від 12.03.2019 та №45 від 13.03.2019.

Суд зазначає, що про належну оплату контрагенту за замовлений товар, свідчать відповідні виписки по розрахунковому рахунку ТОВ «АТАЛАНТА», які наявні в матеріалах справи, а саме банківські виписки: №25/01 від 25.04.2019, №26/01 від 26.04.2019, №06/01 від 06.05.2019, №06/02 від 06.05.2019, №23/01 від 23.05.2019, №24/01 від 24.05.2019. Також, господарські операції між сторонами правочинів належним чином та в повному обсязі відображені у бухгалтерському обліку ТОВ «Аталанта».

Судом встановлено, що вказаний вище Договір містить всі необхідні реквізити та істотні умови, передбачені вимогами цивільного та господарського законодавства, а також втілювали в собі спільну мету сторін - досягнення економічної вигоди (підприємницького доходу) через взаємне виконання сторонами взятих на себе обов`язків.

Крім того, проведені з контрагентом господарські операції виконання робіт були відображені в бухгалтерському та податковому обліку платника. Суми сплачені на користь контрагента коштів згідно з вимогами ПК України включені підприємством до складу витрат, що враховуються при визначенні об`єкту оподаткування, та податкового кредиту з ПДВ за відповідний період і в подальшому знайшли відображення у поданих до контролюючого органу податкових деклараціях з ПДВ.

З Акту перевірки вбачається, що у ньому жодним чином не вказується на несвоєчасність або неповний характер бухгалтерського чи податкового обліку по взаємовідносинах позивача із його контрагентом ТОВ «Геліус Альфа Трейд».

Позивачем ревізору ГУ ДПС у Київській області під час проведення перевірки були наданні документи на підтвердження отримання робіт від контрагента та використання їх в підприємницькій діяльності ТОВ «Аталанта». Проте, в Акті перевірки не спростовано ані фактів отримання робіт і оприбуткування у зазначеного вище контрагента ТОВ «Аталанта», ані пов`язаності такого отримання робіт з реальною господарською діяльністю підприємства (отриманий відповідних робіт у такій діяльності), на підтвердження чого у ТОВ «Аталанта» є всі необхідні первинні документи, так і дані бухгалтерського і податкового обліку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями, далі Закон № 996) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 996 первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.1 Розділу ІІ Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі Положення № 88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п. 2.4 Розділу ІІ Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на вказані правові норми, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, як і обсяг валових витрат для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

Також, згідно з п. 36.1, п. 36.5 ст. 36, п. 38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47, п. 49.2 ст. 49 ПК України обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Суд зазначає, що всі вище перераховані вище первинні документи, надані до перевірки, містять повний перелік обов`язкових реквізитів, визначених ч.ч.2. 3 ст. 9 Закону № 996 та п.2.4 Положення № 88.

Контролюючим органом в Акті перевірки не висловлено жодних конкретних, сутнісних та нормативно обґрунтованих зауважень до форми, правильності заповнення чи наявності обов`язкових реквізитів зазначених документів.

Крім того, контролюючим органом не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами ані фіктивний (протиправний) характер діяльності підприємства - контрагента підприємства на момент укладення та виконання вище за значеного правочинну, ані наявність у ТОВ «Aталанта» чи його контрагенту умислу (а також вчинення ними безпосередніх та конкретних дій на реалізації такого умислу) на документування господарської операції без реального її проведення з метою формування показників податкової звітності та отримання переважно податкової, а не підприємницької вигоди.

Факт повного виконання ТОВ «Aталанта» свого обов`язку з відображення господарських операцій з контрагентами у власному бухгалтерському та податковому обліку жодним чином не заперечуються контролюючим органом в Акті перевірки.

З іншого боку, описані вище господарські операції платника та контрагента цілком підпадають під правове регулювання ПК України та співвідносяться з його нормами.

Так, згідно з п.44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника па банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку:

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до окремих положень п.198.1 сі. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг:

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вес ти облік результатів спільної діяльності).

Згідно із п.198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг:

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у т.ч. інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи).

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п.п.201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є дія покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом встановлено, що в Акті перевірки контролюючий орган перераховує всі податкові накладні, виписані та зареєстровані із ЄРПН контрагентом-постачальником ТОВ «Геліус Альфа Трейд»» протягом березня-квітня 2019 року при отриманні підприємством від нього робіт відповідно до господарського правочину. зазначеного вище.

При цьому, ГУ ДГІС у Київській області не наводить жодною достовірного, достатнього та належного аргументу (нормативного чи фактичного), який би стверджував про неможливість або відсутність у платника права відносити суми сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту.

Таким чином, в розумінні ст. 185 ПК України операції із придбання ТОВ «Аталанта» товарно-матеріальних цінностей за номенклатурою, вказаною в Акті перевірки, відносяться до об`єкта оподаткування ПДВ. А згідно з положеннями ст. 198 ПК України (з урахуванням вимог ст. 201 ПК України) підприємство як платник ПДВ мало повне право на включення сум ПДВ, сплачених на користь цього контрагента у вартості придбаних товарів і робіт, до складу свого податкового кредиту за березень-квітень 2019 року, оскільки ці витрати мають економічне обґрунтування, логічно та структурно пов`язані з виробничим процесом та типом господарювання платника, мають належне документальне та фактичне підтвердження, що жодним чином не спростовуються ГУ ДПС у Київській області в Акті перевірки.

Відтак, за відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів не пов`язаності понесених витрат із результатами підприємницької діяльності ТОВ «Аталанта», які повинні були би бути зазначені в Акті перевірки, платник мав всі правові підстави для віднесення всієї суми ПДВ із придбання товарно-матеріальних цінностей до складу податкового кредиту з ПДВ за відповідний період.

Вказані показники, підтверджені первинними документами та даними з ЄРПН, і знайшли своє відображення у поданих ТОВ «Аталанта» до контролюючого органу деклараціях з ПДВ за відповідні місяці 2019 року. Контролюючим органом в Акті не було спростовано достовірності первинних документів платника наданих до перевірки, реальності правочинів між ТОВ «Аталанта» та його контрагентом, а також не доведено нікчемного характеру таких правочинів.

За таких обставин суд вважає, що правочини між TOB «Аталанта» та його контрагентом є реальними, товарними, взаємними, оплатними, таким, що відбулися насправді та потягнули за собою реальні зміни в майновому стані всіх учасників. Крім того, правочин між сторонами належним чином задокументований та оформлений з дотриманням усіх вимог бухгалтерського законодавства первинними документами та були відображені в податковій звітності ТОВ «Аталанта», про що свідчить і Акт перевірки. Крім того, правочин між ТОВ «Аталанта» та його контрагентом відповідав волі сторін та мав мету, що не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує публічний порядок, права та охоронювані інтереси третіх осіб, а саме - отримання підприємницького прибутку (економічної вигоди).

Жодна із зазначених обставин відповідачем в Акті перевірки не спростована. Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів того, що правочини між підприємством та його контрагентом є фіктивним та безтоварним, або що у сторін правочину був наявний умисел щодо порушення податкового законодавства задля отримання виключно податкової вигоди контролюючий орган в Акті перевірки не наводить.

Таким чином, ТОВ «Аталанта» виконало покладені на нього чинним податковим законодавством обов`язки з декларування та відображення у звітності господарських операцій з контрагентом, операція з яким особливо виділена в Акті перевірки. Акт перевірки не містить жодних доказів зворотного, так як не містить жодної документально підтвердженої інформації щодо порушення податкового законодавства при відображенні цими контрагентами у складі своїх податкових зобов`язань операцій з постачання ТМЦ та надання послуг на користь платника.

Крім того, ГУ ДПС у Київській області в Акті перевірки не вказано жодного об`єктивного та документально підтвердженого доказу недійсності первинних документів, складених між підприємством та його контрагентом на виконання правочину.

Натомість, всупереч вимогам чинного податкового законодавства, документально підтвердженим обставинам справи ГУ ДПС у Київській області включено в Акт перевірки ТОВ «Аталанта» відомості, які зовсім не стосуються предмету перевірки. До таких відомостей слід віднести численні посилання контролюючого органу в Акті перевірки на відомості з інформаційних баз даних ДПС України, зібраних та опрацьованих ним.

З наведеного вище слідує, що контролюючий орган, дійшов висновку про порушення платником податків податкового законодавства, у зв`язку із наявною податковою інформацією відносно контрагента ТОВ «Аталанта», згідно якої встановлено відсутність оподаткування і неможливість реального здійснення платником податків господарських операцій за спірні періоди по ланцюгу постачання.

Так, відповідно до ст. 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами пп. 72.1.1 п. 72.1 ст. 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Відповідно до ст. 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних га інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдані,, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики, (пункт 74.3).

Згідно з положеннями розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавець платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами (наказ Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745, далі - Порядок № 727), вбачається наступне:

- п. 3 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.;

- п.4 в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи:

- п.5 факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з абз. 2 п. 4 розділу III Порядку № 727, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення:

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі попадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;

- у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів;

- у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії (його законного представника), та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки;

- у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим особам контролюючого органу письмових пояснені, щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки, а факт відсутності або порушення правильності ведення податкового та/або бухгалтерського обліку фіксується в описовій частині акта документальної перевірки.

З Акту перевірки вбачається, що ревізори в описовій частині Акту перевірки фактично дублюють відомості наявні в базах контролюючого органу щодо контрагента позивача, та доходить до висновку про безтоварність правочинів позивача.

Отже, аналіз вище наведеного дає можливість вважати, що висновки викладені в Акті перевірки є обґрунтованими та спростовуються наданим доказами позивача.

Щодо посилань податкового органу на відсутність товарно-транспортних накладних, то суд зазначає наступне.

Так, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи (Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363).

На думку суду, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які сукупно мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Втім, відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися). Певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Суд вважає, що відсутність у позивача товарно-транспортних накладних на отриманий від контрагентів товару не свідчіть про нереальність правочинів, оскільки транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки. Вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже, відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій проведених з контрагентами. Натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, як вбачається з договору постачання, постачальник здійснює передачу товару на об`єкти будівництва покупця (позивача), а отже, обов`язок щодо транспортування придбаних позивачем товарно-матеріальних цінностей було покладено саме на постачальника (контрагента).

Зокрема, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2019 у справі № 826/7423/16.

Щодо посилань ГУ ДПС у Київській області в акті перевірки, в обґрунтування висновків про порушення платником податків податкового законодавства, на інформацію щодо неподання фінансової звітності, відсутності трудових ресурсів та виробничих потужностей для проведення господарських операцій по ланцюгу постачання у контрагента ТОВ «Аталанта», суд зазначає наступне.

Такі висновки відповідача є необґрунтованими, оскільки ці обставини стосуються не ТОВ «Аталанта», а його контрагента.

При цьому, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагента виконавця трудових ресурсів.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.11.2018 у справі №805/528/17-а, в якій зазначив, що відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Верховний Суд зазначив, що посилання контролюючого орган) на податкову інформацію щодо контрагентів позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову, правомірно не взято до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей.

Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених робіт, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені іншими особами, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте, посадовими особами ГУ ДФС у Київській області під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Суд наголошує, що жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ними бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, що жодна норма податкового законодавства не вимагає від платника податків контролювати законність державної реєстрації, видачі свідоцтва платника ПДВ. сплату до бюджету податків та ведення бухгалтерського та податкового обліку своїх контрагентів. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Верховний Суд в постанові від 23.10.2018 по справі №815/2946/13-а (№К/9901/4496/18) зазначив, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів. а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Також, контролюючий орган не навів в акті перевірки жодного доказу на підтвердження того, що ТОВ «Аталанта» як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагента, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним підприємством було одержання ТОВ «Аталанта» податкової вигоди.

При цьому на момент складання податкових накладних ТОВ «Аталанта» його контрагент був зареєстрований, як платник податку на додану вартість та мав свідоцтво платника податків на додану вартість, зворотного матеріали перевірки не містять.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому ТОВ «Аталанта» не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Отже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.

Так, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капітал) платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що мас підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Також, норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (товариства) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Вказана інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. А контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними подач к і в здійснює податкова служба.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.04.2018 у справі № 820/13380/13-а, від 17.04.2018 у справі № 808/1543/17, від 24.04.2018 у справі №813/8500/13.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен врахувати висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ. що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд. однак, не може прийнятті зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до вимог податкового законодавства України необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідач, не наводить в акті перевірки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.

Таким чином, висновки контролюючої о органу щодо порушення ТОВ «Аталанта» н. 198.1, п. 198.3, ст. 198 ПК України, не відповідають жодному правовому положенню чинного законодавства України, фактичним та документально підтвердженим обставинам справи.

Відтак, винесені у зв`язку із цим податкові повідомлення-рішення від 28.12.2019 № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при поданні даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 2526,01 грн. (платіжні доручення №08/03 від 08.05.2020), суд вважає за необхідне дану суму стягнути з податкового органу за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 КАС України суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області форми «Р» від 28.12.2019 №, яким визначено зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 168356,00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області форми «В4» від 28.12.2019 №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 45,00 грн.

3. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2526 (дві тисячі п`ятсот двадцять шість) грн. 01 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аталанта» () за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.