Справа № 420/13822/20
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

з участю секретаря Орленко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни, Одеської обласної прокуратури, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу від 04 листопада 2020 року №430к та поновлення ОСОБА_1 на посаді Прокурора Одеської області; визнання протиправним та скасування наказу від 06 листопада 2020 року №2472к, стягнення на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 14.12.2020р. відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.02.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обгрунтування наявності підстав для задоволення позовної заяви позивач зазначив, що 21 травня 2014 року Генеральною прокуратурою України винесено наказ № 818K, яким державного радника юстиції 3 класу Стоянова Миколу Степановича призначено прокурором Одеської області строком на п`ять років, та затверджено головою колегії прокуратури цієї області. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2014р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015р., по справі №815/4359/14 позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 02.07.2014р. №972к про звільнення державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області в порядку переведення за його згодою на іншу роботу в органах прокуратури України (п.5 ст.36 КЗпП України) з 07.07.2014р. та увільнення від обов`язків голови колегії прокуратури Одеської області і поновлено державного радника юстиції 3 класу Стоянова М.С. на посаді прокурора Одеської області з 07.07.2014р. Постановою Вищого адміністративного суду України від 18 травня 2016 року у справі №815/4359/14 скасовано рішення суду першої та апеляційної інстанцій, прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . На момент прийняття ВАСУ даної постанови, наказом Генеральної прокуратури України №46к від 29 березня 2016 року на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2014 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді Прокурора Одеської області. Наказом в.о. Генерального прокурора України від 15.04.2016 року №69к державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Одеської області та з органів прокуратури у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п.7-2 ст.36 КЗпП України. Рішенням суду від 09 червня 2020 року по справі №815/2052/16 за позовом ОСОБА_1 (надалі-Позивач) до Офісу Генерального прокуратура, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача Прокурора Одеської області Вихора Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ в.о. Генерального прокурора України від 15.04.2016р. №69к про звільнення державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та з органів прокуратури у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п.7-2 ст.36 КЗпП України, зобов`язано Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст.1 Закону України «Про очищення влади», поновлено державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 на службі в Прокуратурі України з 16.04.2016р., допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення державного радника юстиції 3 класу Стоянова Миколи Степановича на службі в Прокуратурі України з 16.04.2016р. 06 серпня 2020 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі №815/2052/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю, поновлено ОСОБА_1 на посаді Прокурора Одеської області, допущено до негайного виконання рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі №815/2052/16 від 06 серпня 2020 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області. Наказом Офісу Генерального прокурора за підписом Генерального прокурора від 04 листопада 2020 року №428к поновлено державного радника юстиції 3 класу Стоянова Миколу Степановича на посаді прокурора Одеської області. При цьому, як зазначив позивач, Генеральний прокурор прострочила виконання рішення суду, що підлягало негайному виконанню, майже на 3 місяці. Одночасно, як зазначив позивач, наказом Офісу Генерального прокурора за підписом Генерального прокурора від 04.11.2020р. №430к визнано припиненими повноваження ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області у зв`язку з закінченням строку перебування на адміністративній посаді та наказом від 06.11.2020р. №2472к ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у відділі кадрової роботи та державної служби Одеської обласної прокуратури. На думку позивача Генеральний прокурор не наділений правом «наказувати вважати» чи «припиняти», що, як вважає позивач, свідчить про те, що видання наказу від 04.11.2020р. №430к Генерального прокурора відбулось всупереч положенням діючого законодавства України та за межами його повноважень. Окремою підставою для скасування наказу від 04.11.2020р. №430к позивач вважає те, що з моменту призначення його на посаду фактично, перебування його на адміністративній посаді у проміжках між звільненням не перевищувало 5 років. А відтак, на думку позивача, у Офісу Генерального прокурора були відсутні правові підстави для звільнення позивача, а саме по собі звільнення його з посади відбулось «заднім» числом, з грубим порушенням приписів діючого законодавства. При цьому, позивач наголосив, що він не надавав письмової згоди на його призначення на посаду у відділі кадрової роботи та державної служби Одеської обласної прокуратури, а сам закон не містить в собі права в.о. керівника Одеської обласної прокуратури тимчасово визначати робоче місце прокурора.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

11.01.2021р. від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що вважає позов ОСОБА_1 необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Так, відповідач вказав, що наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора України від 21.05.2014р. № 818к ОСОБА_1 було призначено прокурором Одеської області строком на п`ять років та визначений законом термін перебування ОСОБА_1 на зазначеній посаді закінчився 21.05.2019р., а наказ про припинення його повноважень на посаді прокурора Одеської області Генеральним прокурором видано у спосіб та у межах повноважень, визначених Законом. Окрім того, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу не обґрунтовані та не конкретизовані, а доводи про затримку виконання судового рішення є безпідставними. Поряд з цим, відповідач наголосив, що оскільки відповідно до частини четвертої статті 41 Закону №1697-VII припинення повноважень прокурора на адміністративній посаді у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді не припиняє повноважень прокурора наказом виконувача обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури від 06.11.2020р. № 2472к ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у відділі кадрової роботи та державної служби Одеської обласної прокуратури.

29.12.2020р. до суду від Одеської обласної прокуратури надійшов відзив на позов у якому представник відповідача вказав, що не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 , наголосивши, що на адресу ОСОБА_1 двічі направлялись листи повідомлення про прибуття до відділу кадрової роботи та державної служби Одеської обласної прокуратури з переліком вакантних та тимчасово вакантних посад місцевих прокуратур Одеської області станом на 06.11.2020р. для виконання формальностей пов`язаних з його поновленням на роботі в органах прокуратури та надання трудової книжки для внесення відповідних записів, однак позивачем вказані листи проігноровано.

02.02.2021р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив Офісу Генерального прокурора у якому представник позивача, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, заперечує проти аргументів та міркувань відповідача, та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представники відповідачів повідомлялись про день та час слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2020р. по справі №815/2052/16 скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 червня 2020 рок; ухвалено нове судове рішення, яким задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді; визнано протиправним та скасовано наказ в.о. Генерального прокурора України від 15.04.2016р. №69к про звільнення державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та з органів прокуратури у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п.7-2 ст. 36 КЗпП України; поновлено державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 15.04.2016р. (а.с.15-24).

Наказом Генерального прокурора Венедіктової І. №428к від 04.11.2020р. поновлено державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 15.04.2016р. (а.с.75). Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено: постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2020р. по та постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП№63061914 від 17.09.2020р. у справі №815/2052/16.

Наказом Генерального прокурора Венедіктової І. від 04.11.2020р. №430, відповідно до ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» наказано: вважати припиненими повноваження ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області у зв`язку з закінченням строку перебування на адміністративній посаді (пункт 1 частини другої статті 41 Закону України «Про прокуратуру») з 21.05.2019р. (а.с.76).

Наказом виконувача обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури Веніславського В. від 06.11.2020р. №2472к, наказано: у зв`язку з припиненням функціонування прокуратури Одеської області і початком роботи Одеської обласної прокуратури згідно з наказом Генерального прокурора «Про день початку роботи обласних прокуратур» від 08.09.2020р. №414 з 11.09.2020р., ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у відділі кадрової роботи та державної служби Одеської обласної прокуратури за адресою: м.Одеса, вул. Пушкінська 3, робочий кабінет №210 (а.с.93).

Позивач, не погоджуючись із прийняттям наказів Офісу Генерального прокурора за підписом Генерального прокурора від 04.11.2020р. №430 та Одеської обласної прокуратури від 06.11.2020р. №2472к, звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Пунктом 3 ч.1 ст.9 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що Генеральний прокурор призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.39 Закону України «Про прокуратуру» до адміністративної посади в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах (крім посад, зазначених у частині третій цієї статті) відноситься посада керівника обласної прокуратури.

Поряд з цим, згідно п.1 ч.2 ст.41 Закону України «Про прокуратуру» повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються в разі закінчення строку перебування на адміністративній посаді.

Законом України «Про прокуратуру» не передбачено переривання, зупинення чи продовження строку повноважень прокурора на адміністративній посаді, у тому числі й у випадку його незаконного звільнення.

Під час з`ясування офіційних обставин справи судом встановлено, що наказом в.о. Генерального прокурора України від 21.05.2014 р. №818к відповідно до ст.ст. 15, 16 Закону України "Про прокуратуру" державного радника юстиції 3 класу Стоянова Миколу Степановича було призначено прокурором Одеської області строком на п`ять років та затверджено головою колегії прокуратури цієї області.

Таким чином, з моменту призначення ОСОБА_1 прокурором Одеської області (21.05.2014р.) до поновлення на посаді прокурора Одеської області наказом Офісу Генерального на посаді прокурора Одеської області №428к від 04.11.2020р. минуло 5 років, та відповідно суд прийшов до висновку про правомірність прийняття наказу Офісу Генерального прокурора від 04.11.2020р. №430, яким припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області у зв`язку з закінченням строку перебування на адміністративній посаді (пункт 1 частини другої статті 41 Закону України «Про прокуратуру») з 21.05.2019р.

Щодо заявлених позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу від 06 листопада 2020 року №2472к, судом встановлено наступне.

Частиною 4 ст.41 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора.

Також, ч.5 ст.41 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що після звільнення прокурора з адміністративної посади або припинення його повноважень на цій посаді він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою. У таких випадках рішення про призначення на посаду приймається керівником відповідного органу прокуратури.

У разі відмови прокурора від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури або від переведення на посаду до іншого органу прокуратури у зазначений строк прокурор звільняється з посади прокурора.

До моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачених законодавством для прокурорів.

Під час з`ясування офіційних обставин справи судом встановлено, що Одеською обласною прокуратурою направлялись листи ОСОБА_1 від 06.11.2020р. №07-449вих-20, від 08.12.2020р. №07-4381-20 з проханням прибути до відділу кадрової роботи та державної служби Одеської обласної прокуратури для виконання формальностей, пов`язаних з поновленням в органах прокуратури, та надання трудової книжки для внесення відповідних записів. Разом із листом від 06.11.2020р. було направлено перелік вакантних та тимчасових вакантних посад місцевих прокуратур Одеської області станом на 06.11.2020р. (а.с.84-86).

Таким чином, тимчасове визначення робочого місця у відділі кадрової роботи та державної служби Одеської обласної прокуратури за адресою: м.Одеса, вул. Пушкінська 3, робочий кабінет №210, наказом Одеської обласної прокуратури від 06.11.2020р. №2472к, є вимушеною мірою Одеської обласної прокуратури, з метою дотримання порядку та строків призначення на вакантну посаду прокурора, визначених ч.5 ст.41 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, при прийнятті рішення у справі, суд враховує, що листом Одеської обласної прокуратури від 06.11.2020р. №07-449вих-20 направлено ОСОБА_1 перелік вакантних та тимчасових вакантних посад місцевих прокуратур Одеської області станом на 06.11.2020р. (а.с.84-86).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що наказ Одеської обласної прокуратури від 06.11.2020р. №2472к, яким ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у відділі кадрової роботи та державної служби Одеської обласної прокуратури за адресою: м.Одеса, вул. Пушкінська 3, робочий кабінет №210, є правомірним та скасуванню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене та те, що суд прийшов висновку про правомірність прийняття наказів Офісу Генерального прокурора від 04.11.2020р. №430 та Одеської обласної прокуратури від 06.11.2020р. №2472к, похідні позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 09.03.2021р.

Суддя К.О. Танцюра

.