Справа № 380/2025/21
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року справа №380/2025/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар Н.А. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання протиправними дій та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного виконавця Баірової Наталії Михайлівни, у якій просить:

- визнати дії відповідача про накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «КБ «Приватбанк», який використовується позивачем для отримання заробітної плати неправомірними;

- зобов`язати відповідача прийняти постанову про скасування арешту на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «КБ «Приватбанк», який використовується позивачем для отримання заробітної плати;

- визнати списання грошових коштів в розмірі 3068,40 грн з рахунку № НОМЕР_1 у АТ «КБ «Приватбанк», який використовується позивачем для отримання заробітної плати, як безпідставно набутими грошовими коштами;

- зобов`язати відповідача повернути, як безпідставно набуті грошові кошти, в розмірі 3068,40 грн. на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «КБ «Приватбанк», який використовується позивачем для отримання заробітної плати;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно накладено арешт на картковий рахунок позивача, призначений для виплати заробітної плати. З метою зняття арешту із банківського рахунку представник позивача 04.02.2021 звернувся до відповідача із заявою та довідкою роботодавця позивача про те, що наявний рахунок НОМЕР_1 являється поточним рахунком для отримання позивачем зарплати. Однак, відповідач, всупереч наявної у неї інформації, не лише не прийняла постанову про знання арешту, але й безпідставно набула, списані банком 3068,40 грн, які являються заробітною платою позивача. Додатково, 10.02.2021 представником позивача надано відповідачу заяву із сформованою боржником у програмному забезпеченні «Приват24» виписку за період з 01.01.2021 по 09.02.2021, яка додатково засвідчує, що вказаний рахунок являється поточним для отримання зарплати. Крім того, повідомлено відповідача про подання позову щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, відповідач знала про факт оскарження виконавчого документа та про те, що рахунок являється рахунком для отримання зарплати.

Ухвалою від 17.02.2021 залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 17.02.2021 відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 11.03.2021 позов в частині зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни прийняти постанову про скасування арешту на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «КБ «Приватбанк», який використовується позивачем для отримання заробітної плати залишено без розгляду за клопотанням представника позивача.

Відповідач на адресу суду скерувала відзив на позов, у якому зазначено, що постанову про арешт коштів боржника від 04.02.2021 винесено нею із застереженням "крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом". Водночас визначено обов`язок банку повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання. Вважає, що у зв`язку із виконанням АТ КБ "ПриватБанк" постанови про арешт коштів боржника від 04.02.2021 рахунок № НОМЕР_1 , на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом. Відповідач зазначила також, що обов`язок повідомити про режим рахунку боржника законодавство покладає на фінансову установу. Оскільки жодних документів з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення від банківських установ на адресу приватного виконавця не надходило, відтак вважає дії щодо винесення постанови про арешт коштів боржника правомірними, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа правом подати письмові пояснення щодо предмета спору не скористалася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити, відповідач позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, представник третьої особи не з`явився, належно повідомлений про день та час розгляду справи. Судом оголошено перерву в судовому засіданні, після якої сторони не з`явились.

На підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

На підставі заяви стягувача - АТ "Альфа-Банку", приватним виконавцем Баіровою Н. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63757724 від 30.11.2020 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. № 4972 від 02.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банку " заборгованості в розмірі 7282,53 дол.

04.02.2021 відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника ВП № 63757724, відповідно до якої постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться, на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Представник позивача звернувся до відповідача із заявою від 04.02.2021, у якій просив скасувати арешт на поточний рахунок № НОМЕР_1 та надіслати постанову на адресу банку для виконання. До заяви долучив довідку від 01.02.2021 ТзОВ «Бік Рубікон Груп» про те, що на поточний рахунок № НОМЕР_1 здійснюється нарахування заробітної плати позивачу.

10.02.2021 відповідач скерувала позивачу відповідь на заяву від 04.02.21 р, у якій зазначила, що надана позивачем відповідь на адвокатський запит з місця праці боржника не є документальним підтвердженням що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/ або звернення стягнення та такі кошти заборонено законом. Беручи до уваги наведене у приватного виконавця відсутні правові підстави щодо зняття арешту з коштів боржника.

Представник позивача 10.02.2021 звернувся до відповідача із повторною заявою про винесення постанови про скасування арешту на рахунок та повернення грошових коштів в розмірі 3068,40 грн. як безпідставно набутих. До заяви долучив виписку із програмного забезпечення «Приват24» за період з 01.01.2021 по 09.02.2021.

Представник позивача 19.02.2021 звернувся до відповідача із заявою про винесення постанови про скасування арешту на рахунок, до якої долучив виписки з програмного забезпечення «Приват 24» за період з 01.09.20 по 31.10.2020 та з 01.11.20 по 31.12.20 р.

22.02.2021 відповідачем винесено постанову про зняття арешту з коштів, якою знято арешт коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 та належать ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що приватним виконавцем протиправно накладено арешт на його картковий рахунок, відтак він звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі -Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зазначеним Законом визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.06.2012 №758, зареєстрованим у МЮ України 18 липня 2012 за № 1206/21518, рахунки із спеціальним режимом використання - рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів (позик), у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними радами, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів, єдиний рахунок та небюджетні рахунки розпорядників бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону №1404-VIII, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Статтею 73 Закону № 1404-VIII також передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що приватному виконавцю надано повноваження щодо накладення арешту, у тому числі й на кошти, які перебувають на рахунках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Пунктом 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (із змінами) передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, зокрема, передбачено, що банк зупиняє видаткові операції по рахунку клієнта у випадку накладення на такий рахунок арешту. При цьому зазначено, що зупинення видаткових операцій має здійснюватися у межах суми, на яку накладено арешт, за винятком випадків, накладення арешту без зазначення такої суми.

Таким чином, наведені положення законодавства не обмежують дії виконавця щодо накладення арешту, оскільки він може бути накладений як на всі кошти, так і на всі рахунки клієнта банку без зазначення конкретного номера рахунку у банку, що, в свою чергу, не є порушенням прав боржника як сторони виконавчого провадження.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Отже, такий вид стягнення як стягнення на заробітну плату, звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, та має бути застосований як крайній захід у разі неможливості отримати борг у інший спосіб.

Як встановлено судом, 04.02.2021 відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника ВП № 63757724, відповідно до якої постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться, на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Позивач стверджує, що саме на підставі вказаної постанови ВП накладено арешт на його поточний рахунок № НОМЕР_1 , який, на думку позивача, має спеціальний режим використання.

Зі змісту оскарженої постанови про арешт коштів боржника слідує, що приватним виконавцем накладено арешт на кошти позивача, які знаходяться на рахунках, без зазначення конкретних номерів таких, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому, законодавчо не передбачено заборони на накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках боржника, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Разом з цим передбачено заборону накладення арешту на кошти на рахунках платників із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Чинним законодавством не визначено вичерпного переліку таких рахунків.

Отже, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VIII.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.05.2020 у справі № 905/361/19.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 59 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.34 Закону № 1404-VIII включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття арешту з майна або його частини державним виконавцем є отримання державним виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, виконавець знімає арешт з майна боржника на підставі п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII за наступних обов`язкових умов:

- отримання документального підтвердження про те, що конкретний рахунок має спеціальний режим використання;

- заборона на звернення стягнення, визначена законом.

Разом з цим, з аналізу вищевказаних норм Закону № 1404-VIII слідує, що суб`єктом, наділеним правом надавати документальне підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, є саме банківська установа.

Суд зазначає, що законодавчо рахунки для отримання заробітної плати прямо не віднесено до рахунків із спеціальним режимом використання.

Однак суд враховує, що порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначений статтями 68-70 Закону № 1404-VIII. Зазначене свідчить про встановлення чинним законодавством окремого порядку здійснення відрахувань з заробітної плати та пенсії в межах виконавчого провадження шляхом надсилання постанови про звернення стягнення на заробітну плату роботодавцю боржника, а стягнення на пенсію - до відповідного Пенсійного фонду, де боржник перебуває на обліку.

З огляду на вказане, у випадку одночасного накладення арешту на кошти, які знаходяться на банківському рахунку боржника та надійшли йому як заробітна плата, та надсилання постанови про звернення стягнення на заробітну плату роботодавцю боржника, виникає ситуація, за якої із коштів, які є заробітною платою та пенсією боржника, відбудеться відрахування певних сум у розмірі більшому, ніж передбачений максимальний розмір можливих відрахувань із заробітної плати та пенсії.

Таким чином, на суму коштів, які знаходяться на поточному рахунку боржника та є безпосередньо отриманою заробітною платою, не може бути накладено арешт, а якщо він накладено, то підлягає зняттю.

Як встановлено судом, 22.02.2021 відповідачем винесено постанову про зняття арешту з коштів, якою знято арешт коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 та належать ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, позовна вимога про визнання дій відповідача про накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «КБ «Приватбанк», який використовується позивачем для отримання заробітної плати неправомірними до задоволення не підлягає.

Так як, позовні вимоги про визнання списання грошових коштів в розмірі 3068,40 грн з рахунку № НОМЕР_1 у АТ «КБ «Приватбанк», який використовується позивачем для отримання заробітної плати, як безпідставно набутими грошовими коштами та зобов`язання відповідача повернути, як безпідставно набуті грошові кошти, в розмірі 3068,40 грн. на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «КБ «Приватбанк», який використовується позивачем для отримання заробітної плати, є похідними вимогами, у їх задоволенні слід відмовити.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2018 у справі № 802/490/16-а.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, закріпленому в статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 133, 139, 242-246, 250, 255, 287, 293-295, пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання протиправними дій та стягнення коштів - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 287 КАС України подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений 11.03.2020 року.

Суддя Кухар Н.А.