Справа № 640/2471/21
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

09 березня 2021 року м. Київ № 640/2471/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Управління (центр) надання адміністративних послуг Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання припиненою підприємницької діяльності, зобов`язання вчини дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Управління (центр) надання адміністративних послуг Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить:

- визнати припиненою підприємницьку діяльність ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця з червня 2001 року;

- зобов`язати уповноважену особу із кола відповідачів внести відомості щодо припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 з червня 2001 року.

Ухвалою суду від 17.02.2021 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з моменту отримання зазначеної ухвали про залишення без руху для усунення недоліків.

В даній ухвалі зазначено, що позовна заяви містить ряд недоліків, які позивачу необхідно усунути шляхом подання до суду: уточненої позовної заяви в якій викласти позовні вимоги до кожного відповідача, зазначивши рішення, дію чи бездіяльність, що оскаржується та спосіб захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2021 про залишення позовної заяви без руху, від представника позивача надійшла заява виконання вимог ухвали в якій просить поновити строк звернення до суду, як такий, що пропущений з поважних причин від обставин не залежних від позивача.

Дана заява обґрунтована тим, що позивач вклався саме у визначений нормою КАС України строк для пред`явлення позову, до якого долучив відповідні документи на підтвердження цієї обставини.

В частині подання уточненої позовної заяви з викладенням позовних вимоги до кожного відповідача, зазначення рішення, дію чи бездіяльність, що оскаржується та спосіб захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача, представник позивача зазначив, що визначення кола відповідачів та третіх осіб є саме правом позивача.

До зазначеної заяви не додано уточненої позовної заяви, враховуючи відповідність позовної заяви нормам КАС України, адже позивачем викладено усі обставини, наведено доводи порушеного права та шляхи їх вирішення, а тому вважає залишення позову без руху з цих підстав неприйнятним та таким, що йде в розріз діючому законодавству та судовій практиці.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, додатки до нього та дослідивши заяву представника позивача, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 зазначеної статті визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, за змістом ст. 122 КАС України початок перебігу строку звернення до адміністративного суду законодавець пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

З правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 30.03.2020 року у справі № 826/10808/18 вбачається, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Так, з додатків до позовної заяви не вбачається, а позивачем не надано суду належних доказів щодо неможливості дізнатись про порушення своїх прав та відсутності реальної можливість вчинення дій на з`ясування реалізації права на припинення підприємницької діяльності.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовною заявою про припинення підприємницької діяльності з червня 2001 року лише 29.01.2021 року, що підтверджується штампом Укрпошти на конверті, який міститься в матеріалах справи, суд вважає, що позивачем пропущено шестимісячний строк.

Водночас, позивачем в позовній заяві зазначено про вжиття заходів щодо припинення підприємницької діяльності в червні 2001 року, проте доказів вчинення дій на з`ясування обставин щодо припинення/неприпинення підприємницької діяльності в продовж 19 років, позивачем суду не надано, як не надано суду доказів не можливості в продовж цього строку з`ясувати реалізацію такого права.

Таким чином, суд не вбачає в наведених доводах та аргументах позивача, реальної не можливості скористатися правом на судовий захист у строк встановлений процесуальним законом.

Разом з тим, наведенні у заяві доводи та аргументи про наявність поважних причин пропуску позивачем строку на звернення до суду з цим позовом, зокрема звернення до відповідачів з адвокатськими запитами в 08.12.2020 року та отримання відповіді Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 10.12.2020 року №101-9486/05, суд вважає такими, що не підтверджують неможливість дізнатись про порушення свої права та інтересів в строк визначений законодавством, отже наведенні позивачем причини його пропуску, судом визнаються, як не поважні.

За таких обставин, суд зазначає, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що до суду позивач звернувся з порушенням строку звернення та відсутністю підстав для поновлення пропущеного строку, оскільки підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду є неповажними.

Щодо не подання позивачем уточненої позовної заяви з викладом позовних вимог до кожного відповідача, не зазначення рішення, дії чи бездіяльності, що оскаржується та способу захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно зі п. 4 ч. 5 вказаної статті КАС України, в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову. Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстав позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами.

У контексті наведеного суд наголошує, що позовна заява повинна містити максимально чітко і зрозуміло сформовані позовні вимоги щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однак, судом встановлено, що текст позовної заяви не містить чітких позовних вимог, оскільки вимоги не спрямовані до конкретного відповідача, адже в позові не зазначено, який саме суб`єкт владних повноважень з числа відповідачів повинен припинити підприємницьку діяльність позивача.

Також, позивачем не зазначено яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю та якого суб`єкта владних повноважень порушені його права, свободи або законні інтереси.

Більш того, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права містить вимогу альтернативного характеру, оскільки не визначено суб`єкта владних повноважень до якого заявлено таку вимогу.

Оскільки, п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України передбачено обов`язок позивача зазначити позовні вимоги і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, суд вважає доводи щодо відповідності позовної заяви положенням КАС України безпідставними.

Враховуючи викладене, позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам КАС України та позивачем недоліки позовної заяви, яку залишено без руху не усунуто.

Суд наголошує, що в ухвалі про без руху чітко зазначено перелік дій, які необхідно вчинити позивачу з метою приведення поданої позовної заяви у відповідність до норм КАС України, натомість зазначені вимоги суду позивачем проігноровано.

Крім того, відповідно до принципу законності, передбаченого ст. 19 Конституції України, адміністративні суди зобов`язані діяти лише на підставі, межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження адміністративних судів й порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно, адміністративні суди, оцінюючи фактичні обставини справи, форму і зміст поданих заяв (скарг), на підставі норм процесуального права, ухвалюють такі рішення, які відповідають фактам й правовідносинам, що склалися. Судові рішення, залежно від названих чинників, процесуальної мети поділяються на: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови (стаття 241 КАС України).

Отже адміністративні суди ухвалюють судові рішення з урахуванням і відповідно до фактичних обставин справи, правовідносин, норм матеріального й процесуального права.

Так, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених статтями 160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 169 КАС України).

Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Таким чином, враховуючи те, що вжиті судом заходи щодо запобігання обмеження права позивача на звернення до суду не дали результату, та вимоги ухвали суду від 17.02.2021 року залишились не виконаними, а недоліки позовної заяви у встановлений строк не усунуті, суд доходить висновку, що наявні підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись ст.ст. 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Управління (центр) надання адміністративних послуг Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання припиненою підприємницької діяльності, зобов`язання вчини дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення даної позовної заяви не перешкоджає особі, яка її подала, повторно звернутись до суду, якщо відпадуть обставини, що стали підставою для її повернення.

3. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда