Справа № 466/10135/20
Суддя: Невойт П. С.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Семків Х.І.,

справа №466/10135/21,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Львова ДПП, з участю третьої особи інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 3 лейтенанта поліції Коваля Володимира Любомировича про скасування постанови серії ДП18 № 838115 від 26.11.2020 про накладення адміністративного стягнення,-

за участі позивача ОСОБА_1

установив:

позивач звернувся в суд із позовною заявою про скасування постанови серії ДПО18 №838115 від 26.11.2020 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126, ч.1 ст.121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а постанова серії ДПО18 №838115 від 26.11.2020 підлягає скасуванню. Вважає, що постанова не відповідає вимогам закону. Зазначає, що жоден із зазначених поліцією пунктів правил дорожнього руху ним порушено не було. Вважає вказану постанову необґрунтованою, оскільки інспектором при винесенні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення інших доказів. Тому вважає, що така постанова підлягає скасуванню, так як винесена із порушенням законодавства та не відповідає обставинам справи.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву.

Третя особа не скористалася правом подачі письмових пояснень на позовну заяву.

Ухвалою від 12.01.2021 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Львівській області ДПП в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Жодного клопотання, відзиву, пояснень на позовну заяву не надходило.

Третя особа інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону № 3 лейтенанта поліції Коваль В.Л. в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце судового засідання. Письмових пояснень на позовну заяву ним подано не було.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 205 КАС України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України закріплено норму щодо обов`язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України .

Судом встановлено, що 26.11.2020, інспектор поліції Коваль В.Л. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ДПО18 №838115 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_1 26.11.2020 о 15:31год. на а/д М-11 Львів-Шегині 10км+200м керував транспортним засобом без бризговиків та не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; здайснив рух на транспортному засобі при цьому не пред`явив реєстраційний документ на транспортний засіб; не пред`явив поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів, чим порушив п.31.4.7е, п.2.1а, п.2.1б, п.2.1 ґ ПДР, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Представником відповідача не виконано свого обов`язку передбаченого ч. 2 ст. 77 КАС України та не подано доказів щодо правомірності винесення постанови, якою притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивача. Не здобуті такі докази і в судовому засіданні.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства та Правил дорожнього руху.

Так, частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.1 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність водіїв за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Пунктом 2.4а ПДР України зазначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи визначені п.2.1.

Згідно п. 2.1а, б, ґ ПДР Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: a)посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон); ґ)чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Крім того, щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, то суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції передавати для перевірки посвідчення, реєстраційні та інші документи, що підтверджують право на керування транспортним засобом, а також дорожні (маршрутні) листи і документи на вантаж, що перевозиться (крім власників транспортних засобів, які використовують їх в індивідуальних некомерційних цілях), а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Частиною 3 статті 35 Закону передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до ч. 2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Отже, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язково має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15 березня 2019 року №686/11314/17.

Також, згідно постанови від 26.11.2020 ОСОБА_1 інкримінується порушення п.31.4.7е ПДР.

Пунктом 31.4.7е ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, якщо відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу (п. 2.3.а ПДР).

Щодо експлуатації позивачем транспортного засобу з технічними несправностями суд зазначає наступне.

Позивачу поліцейським ставиться у провину порушення п/п «е» п. 31.4.7 ПДР, яким забороняється експлуатація транспортних засобів при відсутності передбаченого конструкцією бамперу або заднього захисного пристрою, зрязезахисних фартухів і бризковиків.

Зазначена норма права дає підстави для висновку, що словосполучення «відсутній передбачений конструкцією» відноситься як до бампера або заднього захисного пристрою так і до грязезахисних фартухів і бризковиків. Тому, якщо конструкцією транспортного засобу бризковики не передбачені, то це не буде порушенням вимог п.31.4.7 «е» ПДР.

Настання відповідальності за порушення наведеного п/п «е» п. 31.4.7 ПДР можливе за наявності двох обставин: по-перше, конструкцією транспортного засобу має бути передбачений бампер, задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи або бризковики; по-друге, зазначені елементи конструкції транспортного засобу мають бути відсутні.

Вимогами до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методи такої перевірки, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 26.11.2012 № 710 передбачено, що бризковики, зрязезахисні фартухи у передбачених виробником або документами з питань переобладнання відповідно до Порядку переобладнання випадках мають відповідати вимогам пункту 6.8.13 ДСТУ 3649:2010.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що конструкцією транспортного засобу, яким керував позивач, передбачені бризковики. Таким чином, відсутні будь-які докази на підтвердження правомірності рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 20.02.2019 р. у справі № 524/9843/16-а, згідно з якою за описаних обставин та правового регулювання спірних відносин колегія суддів Верховного суду погодилася з висновком апеляційного суду про те, що з оскарженої постанови не встановлено, яких саме бризковиків (передні чи задні) не було у позивача; чим передбачено наявність цих бризковиків і як саме поліцейський встановив, що конструкція цього транспортного засобу передбачає бризковики (посилання на ДСТУ тощо).

Оскільки позивач заперечив порушення ним правил дорожнього руху, яке ставиться йому у провину оскаржуваною постановою, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, не подано суду доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, зокрема, доказів порушення ним п. 31.4.7е ПДР України, чим не спростовано відповідних доказів позивача та не доведено правомірності свого рішення.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що у діях водія ОСОБА_1 були відсутні порушення Правил дорожнього руху України під час керування транспортним засобом, що мало б передувати законним вимогам працівникам поліції щодо зупинки останнього та зобов`язання пред`явлення водієм як посвідчення водія так і полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому ненадання позивачем договору страхування інспектору не являється адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1 статті 126 КУпАП та ч.1 ст.121 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд враховує роз`яснення, викладені у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якими зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, саме відповідач, будучи повноважною особою на розгляд справи про адміністративне правопорушення та складання постанови про накладення адміністративного стягнення, був зобов`язаний обґрунтувати правомірність складення оскаржуваної постанови.

Однак будь-які докази, які б підтверджували наявність адміністративного правопорушення з боку позивача, відповідачем у встановлений судом строк надані не були, про причини їх неподання суд не повідомлено, що викликає сумнів про їх наявність на час розгляду справи відповідачем.

За вказаних обставин, суд вважає, що постанова від 26.11.2020 року винесена за відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, а також безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне право порушення по відношенню до позивача відповідачем виконані вимоги ст.268, 280 КУпАП.

Таким чином, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Оскільки, як вказано вище, не доведено наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 та ч.2 ст.122 КУпАП, то відповідно до п.1 ч.1 ст.247 цього КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 241-246, 286 КАС України, суд, -

ухвалив :

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 №838115 від 26.11.2020 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 та ч.1 ст.121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425 гривень, а провадження у справі закрити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі420,40 /чотириста двадцять гривень 40 копійок/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області, код ЄРДПОУ 40108646, місцезнаходження: м. Львів, вул. Перфецького,19.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, а особою, яка не була у судовому засіданні - з моменту отримання копії рішення.

Повний текст рішення складений 03.03.2021.

Суддя П. С. Невойт