Справа № 420/6565/20
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6565/20
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
В липні 2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (надалі - відповідач-1), Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ( надалі - відповідач-2, Одеський ОТЦКСП), в якому просив:

- визнати протиправними дії Одеського ОТЦКСП, які виразилися у відмові донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;

- визнати протиправними дії Київського РТЦКСП, які виразилися у відмові видати наказ про виплату ОСОБА_1 додатково нарахованої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 31 664,52 грн;

- зобов`язати Київський РТЦКСП внести зміни в наказ військового комісара Київського районного військового комісаріату м. Одеси (по стройовій частині) від 14.03.2015 року №11 та в абзаці третьому цифри і слова «52 774,20 гривень» замінити цифрами і словами « 84 438,72 гривень»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити доплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в сумі 31 664,52 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського РТЦКСП, Одеського ОТЦКСП в частині позовних вимог до Київського РТЦКСП повернуто позивачу без розгляду; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому він просить:

- визнати протиправними дії Одеського ОТЦКСП, які виразилися у відмові донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити доплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в сумі 31 664,52 грн..

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка входила до складу його місячного грошового забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які виразилися у відмові донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язано Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 29 календарних років з врахуванням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення Київського районного військового комісаріату м. Одеси.

Згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.03.2015 року №11 (а.с.22), підполковник ОСОБА_1 , заступник військового комісара з 14.03.2015 року був виключений зі списків особового складу військового комісаріату та з усіх видів забезпечення. Вислуга років військової служби у позивача становить 29 повних календарних років.

При виключенні зі списків особового складу позивачу згідно з вказаним наказом була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повних 29 календарних років служби в сумі 52 774,20 грн., а також місячне грошове забезпечення з урахуванням премії, секретності, надбавки за виконання особливо важливих завдань та щомісячної додаткової грошової винагороди до дня виключення зі списків особового складу включно згідно п.38.1 Наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260.

Одноразова грошова допомога при звільненні нарахована та виплачена позивачу без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

23.12.2019 року позивач звернувся до військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою, в якій просив донарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди (а.с.6).

Листом за №2070 від 20.02.2020 року, відповідач, посилаючись на п. 8 Інструкції №260, відповідно до якого винагорода не включається до складу грошового забезпечення з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, відмовив у задоволенні заяви (а.с.7).

Не погоджуючись з діями відповідача позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні нормативно-правові акти, які звужують поняття грошового забезпечення, та суперечать вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому щомісячна додаткова грошова винагорода має бути включена до складу грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889» для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Право на одноразову допомогу при звільненні позивач набув у відповідності до статті 15 Закону № 2011-ХІІ, що не заперечується відповідачем.

Спірним питанням, що підлягає вирішенню в межах даного спору, є склад грошового забезпечення військовослужбовців, яке повинно включатися при обрахунку розміру цієї допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на момент звільнення позивача зі служби вислуга років становить 29 календарних років, а відтак, відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Крім того, судова колегія зазначає, що позивачу нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161) у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення.

Отже, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу щомісяця (протягом 24 місяців) до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний (систематичний) характер.

Позиція відповідача щодо відмови від включення додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, ґрунтується на нормах Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595, що виданий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.

Пунктом 8 Інструкції №595 визначено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 9 зазначеної Інструкції, розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Водночас, застосовуючи положення Інструкції №595 як спеціального нормативно-правового акту, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Так, частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Крім того, судова колегія зазначає, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Таким чином, враховуючи, що останні 24 місяці перед звільненням на підставі постанови Кабінету Міністрів України №889 додаткова грошова винагорода нараховувалися і виплачувалися позивачеві щомісяця, підстави уважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.05.2019 року у справі №826/11679/17, від 14 квітня 2020 року у справі № 820/3719/18.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності відмови відповідачем у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.