Справа № 120/7775/20-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 березня 2021 р. Справа № 120/7775/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення. Однак, враховуючи, що він є особою, яку віднесено до 4 категорії, та яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи, а також має вислугу років 31 рік, відтак набув право на збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи, відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Окремо стверджує, що також має право на додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою суду від 16.12.2020 року розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Однак своїм правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що з 01.09.2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Для обчислення пенсії управлінням було враховано:

- посадовий оклад-5780 грн;

- оклад за військовим званням-1410 грн;

- процентна надбавка за вислугу років 50%-3595 грн;

- середньомісячна сума додаткових видів ГЗ за 24 місяці- 10431,67 грн;

- надбавка за умови режимних обмежень допуск Ф2 15%, надбавка за особливо важливі завдання 78%, премія 35%- 21216,67.

Враховано вид підвищення або надбавки до пенсії:

- учасник АТО 428 грн;

Також відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 10.09.1997 року, позивача віднесено до 4 категорії громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи.

17.09.2020 року позивач звернувся до управління із заявою про здійснення перерахунку до пенсії із врахуванням ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 75 % заробітку, також просив врахувати пп. 2 п. 13 Постанови КМУ від 23.11.2011 року 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю).

За результатами розгляду звернення позивача, управління листом № 4309-4083/К-02/8-0200/20 від 13.10.2020 року, повідомило, що пенсію позивачу призначено відповідно до ст. 13 Закону України 2262 -ХІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 70% грошового забезпечення. Також зазначено, що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" виключено ст. 2 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та абз. 5 ч. 2 ст. 2 "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення в наслідок Чорнобильської катастрофи", віднесеним до 4 категорії, щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю, за заявами поданими після 01.01.2015 року, не встановлюється.

Не погоджуючись із наданою відповіддю, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 1 Закону встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", визначені умови пенсійного забезпечення військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно до ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", визначено право вибору пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

Однак, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Як встановлено із матеріалів справи, ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років (31 рік) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у розмірі 70%.

Однак позивач виявив бажання, як особа, яка віднесене до 4 категорії, що постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи на перерахунок пенсії в розмірі 75 % відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до вимог статті 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною 3 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи, не меншого, ніж 20 років для чоловіків, 15 років для жінок, зі збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж, але не вище за 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, - чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище за 85 % заробітку.

Таким чином, аналізуючи положення частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд приходить до висновку, що для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, державна пенсія призначається відповідно до цього закону на умовах, якщо стаж роботи, для чоловіків складає не менше, ніж 20 років, зі збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж, але не вище за 75 % заробітку.

Нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", встановлено, що пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, військовослужбовцям військової служби особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше - 50 процентів.

Однак, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

З урахуванням вказаних норм управлінням Пенсійного фонду 01.09.2020 року було призначено ОСОБА_1 пенсію в розмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

У зв`язку з чим суд, зауважує, що позивач наразі отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 70% грошового забезпечення, однак, якщо ОСОБА_1 бажає отримувати пенсію в розмірі 75 % відповідно до норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", законодавцем, за ним закріплено право вибору пенсії, як військовослужбовця, який одночасно має право на різні державні пенсії. Така пенсія призначається за вибором пенсіонера, а право особи на призначення пенсії реалізується шляхом подання заяви до пенсійного органу.

Більше того, п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне врахування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, визначено, зокрема, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Однак, як встановлено із матеріалів справи, позивач жодної заяви про переведення на пенсію відповідно до норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до управління не подавав.

Таким чином, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у перерахунку і виплаті пенсії відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з тих підстав, що позивач отримує пенсію за власним бажанням відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Стосовно відповіді управління в частині призначення та виплати щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, відповідно до пп. 2 п. 13 Постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає про таке.

Призначення додаткової пенсії для чорнобильців здійснюється відповідно до ст. 49, 50, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Однак Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" ст. 49 Закону України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" доповнено абзацом 3, такого змісту: "Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється".

Також позивач у позовній заяві зауважує, що при відмові у призначенні додаткової пенсії управлінням не було прийнято до уваги Рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 року у справі № 1-11/2018 (3830/15).

З даного приводу суд звертає увагу, що в зазначеному позивачем рішенні визначено виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячну компенсації сім`ям за втрату годувальника відповідно до ст. 53 Закону України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак дана категорія додаткової пенсії жодним чином не стосується порядку призначення та виплати щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі віднесеній до 4 категорії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Тому управлінням правомірно не було застосовано зазначене рішення.

Аналізуючи норми ст. 49 та 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", можна дійти висновку, що ст. 49 вказаного закону передбачає порядок призначення пенсії, а ст. 51 визначає порядок її нарахування та Постанова № 1210 визначають механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

Враховуючи, що позивач набув право на призначення пенсії лише в 2020 році, тому його посилання на Постанову № 1210 суд вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки абз. 3 ст. 49 чітко передбачає, що після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

Окремо слід зазначити, що дана норма не конституційною не визнавалась та на даний час є чинною.

Враховуючи зазначене, суд приходить до переконання, що управління правомірно відмовило ОСОБА_1 у призначенні додаткової пенсії, а відтак позовні вимоги у цій частинні задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович