Справа № 160/11856/20
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняМаксімова А.С.
представника відповідача Дудар Т.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
28 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок заробітку для обчислення пенсії з урахуванням грошового забезпечення отриманого під час ліквідації наслідків на ЧАЕС та розміру державної пенсії ОСОБА_1 .
З 2019 року перебуває на обліку у Покровському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Криворізький район) та отримує державну пенсію у розмірі 1856,04 гривень.
Пенсія призначена із застосуванням заробітної плати за період з 01.09.1991 року по 31.08.1996 рік та з 01.07.2000 року по 30.11.2015 рік.
Не погоджуючи з розміром нарахованої пенсії, позивач звернувся до сервісного центру (УПФУ) з проханням здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням участі у ліквідації наслідків на ЧАЕС, а саме з урахуванням середнього заробітку під час виконання робіт/служби пов`язаних з ліквідації наслідків на ЧАЕС.
Разом з тим, позивач звернувся до Криворізького районного військового комісаріату з проханням надати інформацію про заробітну плату (грошове забезпечення) ОСОБА_1 , отриману під час участі у ліквідації наслідків на ЧАЕС, на що отримав відповідь, що така інформація відсутня. В особовій архівній справі містяться лише накази про призначення допомоги, надбавок та ін., без зазначення конкретного його розміру.
Крім того, позивач отримав відповідь від Пенсійного фонду, в якому зазначається, що інший розрахунок пенсії законодавством не передбачений, а також те, що заробітна плата врахована лише за період з 2000 року - по 2015 рік (тобто без врахувань отриманих виплат під час участі у ліквідації наслідків ЧАЕС).
Ухвалою суду від 06 жовтня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
06 листопада 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
Так, позивачу розмір пенсії обчислений із застосуванням заробітної плати за період з 01.09.1991 по 31.08.1996 та з 01.07.2000 по 30.11.2015 за даними системи персоніфікованого обліку.
Такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області цілком відповідають приписам Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Територіальні органи Пенсійного фонду в межах своїх повноважень розглядають питання щодо здійснення призначення/перерахунку пенсії виключно на підставі пред`явлених заявником документів і не можуть на власний розсуд визначати/встановлювати суми заробітних плат, одержаних особою за певний період роботи.
Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення про відмову в здійсненні перерахунку призначеної пенсії позивачу, відповідно, відсутнє рішення територіального органу Пенсійного фонду, яке може бути предметом судового оскарження.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).
В даному випадку, аргументація позовних вимог є абстрактно-теоретичним трактуванням норм законодавства, мають відносний та примарний характер. Позивач обрав неефективний спосіб захисту прав та інтересів, які, по суті, не порушені.
Крім того представник відповідача наголосив, що позивач не має документально встановленої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, підстави для застосування ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при обчисленні пенсії за віком відсутні.
Під час проходження строкової військової служби у складі військової частини позивач з 31.05.1986 по 09.06.1986 приймав участь по ліквідації наслідків ЧАЕС. Тобто, на момент участі по ліквідації наслідків ЧАЕС позивач не працював на підприємстві та не отримував заробітну плату.
Останнє судове засідання відбулося о 10 годині 45 хвилин 11 лютого 2021 року.
В судове засідання позивач та його представник не прибули, надіславши на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи без їх участі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, як ліквідатор на ЧАЕС 2 категорії. Позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 .
З 12.01.2016 позивача переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, як ліквідатора на ЧАЕС 2 категорії відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку.
З 17.07.2008 року позивач отримував пенсію по інвалідності III групи від загального захворювання, обчислену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування
Розрахунок розміру пенсії за віком було проведено на підставі пред`явлених позивачем документів за приписами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058).
Так, статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Також, відповідно до п.3 ч. 2.1. р. II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року.
Частиною 2.10 р. II Порядку №22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи чи організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсій.
Згідно пункту 2.23 зазначеного Порядку документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
З аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період до 1 липня 2000 року є не лише наявність відповідної довідки про заробітну плату (дохід), але й підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами (постанова Верховного Суду України від 15 березня 2015року (справа №2-а/576/29/14).
Позивачу розмір пенсії обчислений із застосуванням заробітної плати за період з 01.09.1991 по 31.08.1996 та з 01.07.2000 по 30.11.2015 за даними системи персоніфікованого обліку.
Що стосується доводів позивача про застосування до правовідносин ст. ст. 54, 57 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Постанови КМУ від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд має зазначити наступне.
Так, статтею 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Постановою Кабінетів Міністрів України від 23.11.2011 №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Оскільки позивач не має документально встановленої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, підстави для застосування ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при обчисленні пенсії за віком відсутні.
Крім того, позивач під час проходження строкової військової служби у складі військової частини з 31.05.1986 по 09.06.1986 приймав участь по ліквідації наслідків ЧАЕС. Тобто, на момент участі по ліквідації наслідків ЧАЕС позивач не працював на підприємстві та не отримував заробітну плату.
В свою чергу, ст. 57 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено порядок та пільги по обчисленню середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, визначається Кабінетом Міністрів України та, зокрема, зазначено, що якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення:
менше місяця, - середньомісячний заробіток визначається за цей календарний місяць з додаванням до заробітку на основній роботі при призначенні пенсії по інвалідності.
Отже, посилання позивача на ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є безпідставними.
Крім того, суд хотів би зазначити про наступне.
Так, у позовних вимогах позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок заробітку для обчислення пенсії з урахуванням грошового забезпечення отриманого під час ліквідації наслідків на ЧАЕС та розміру державної пенсії.
З цього приводу суд зазначає, що пунктом 4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою ПФУ від 25.11.2005 №22-1, передбачено, що орган, що призначає пенсію (територіальний орган Пенсійного фонду), розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою, як результат цього розгляду приймається відповідне рішення.
Територіальні органи Пенсійного фонду, в межах своїх повноважень, розглядають питання щодо здійснення призначення/перерахунку пенсії виключно на підставі пред`явлених заявником документів і не можуть на власний розсуд визначати/встановлювати суми заробітних плат, одержаних особою за певний період роботи.
Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення про відмову в здійсненні перерахунку призначеної пенсії позивачу, відповідно, відсутнє рішення територіального органу Пенсійного фонду, яке може бути предметом судового оскарження.
Крім того, з тексту позовної заяви вбачається, що інформація про отримані позивачем «заробітні плати» за період участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відсутня, а тому позивач вважає, що за результатом проведення судово-економічної експертизи можливе визначення розміру середнього заробітку за період з 31.05.1986 по 09.06.1986, тобто позивачем підтверджено правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відсутності підстав в теперішній час для здійснення перерахунку призначеної пенсії за віком у зв`язку із відсутністю документально підтверджених відомостей про отримані грошові кошти за період до 01.07.2000, а значить Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не порушено права позивача та не прийнято протиправного рішення.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, захисту судом підлягають лише порушені права.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову повністю.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19 лютого 2021 року.

Суддя В.М. Олійник