Справа № 520/4916/2020
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 р.Справа № 520/4916/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

представника позивача Коваленко Л.Д.

представника відповідача Довгаль В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року та додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, по справі № 520/4916/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЛЕН"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авлен» ( далі ТОВ «Авлен», позивач) звернулось з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області ( далі ГУ ДПС у Харківській обл., відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення рішення (далі ППР) ГУ ДПС у Харківській обл. від 01.04.2020 №1, №1, №1.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано ППР ГУ ДПС у Харківській обл. від 01.04.2020 №1, №1, №1.

Стягнуто на користь ТОВ "Авлен" за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській обл. судовий збір у розмірі 19 567,55 грн.

ТОВ «Авлен» через свого представника адвоката Коваленко Ларису Дмитрівну ( далі Коваленко Л.Д.) ( свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2663), що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02.03.2020 № 37875055, звернулось до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі № 520/4916/2020, в якому просило стягнути на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18525,00 грн.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 заяву ТОВ «Авлен» задоволено та стягнуто на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 18 525,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській обл.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Харківській області подало апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також скасувати додаткове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Авлен» про розподіл судових витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що у деяких контрагентів постачальників не співпадають юридичні адреси на момент проведення господарської діяльності та реєстраційних даних. По ланцюгу постачання встановлено невідповідність придбаного товару у контрагентів-постачальників, з`ясовано документальне оформлення господарських операцій за відсутністю факту їх реального здійснення, оскільки відсутнє реальне ( законне) джерело походження товару( введення в обіг при первинному продажу) ідентифікованого товару (відсутнє дійсне формування цього активу). За результатами проведеного аналізу даних, наявних в базах ІС «Податковий блок», «Архів електронної звітності», встановлено ознаки ризикового ведення господарської діяльності контрагентів-постачальників, а саме наявність ймовірної підміни товарів у подальших ланцюгах постачання, що свідчить про відсутність фактичного руху товарів. Придбання/реалізація товарів, робіт, послуг передбачає значно більший обсяг трудовитрат, особистої участі персоналу із відповідними фаховими знаннями, однак послуг із залученням трудового ресурсу у третіх осіб та з експлуатації основних засобів контрагентами-постачальниками не було придбано. У контрагентів-постачальників відсутня інформація щодо зберігання товарів, транспортування, а також інформація про власні або орендовані фонди, що необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Також зазначив, що витрати на правничу допомогу, які підлягають розподілу, є неспіврозмірними із складністю справи; часом, витраченим на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг. Кількість судових засідань є незначною. Вказав, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 821/15947/17, обов`язковим документом, який має бути подано учасником справи, є акт наданих послуг, що містить детальний опис робіт (наданих послуг), тоді як надані представником позивача акти прийому-передачі наданих послуг лише містять відомості щодо витраченого часу, однако документально не засвідчують, які саме дії були вчинені та в якому обсязі.

30.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із не зазначенням відповідачем ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

05.11.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 520/4916/2020 після усунення недоліків.

05.11.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення та додаткове рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.

На підставі наказу від 27.02.2020 № 1249 ГУ ДПС у Харківській обл. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Авлен» з питань дотримання виомг податкового та іншого законодавства за господарськими взаємовідносинами з ТОВ «Френттерон» (42553305) за квітень 2019 року, з TOB «Карлас Ком`юніті» (42043628) за листопад 2018 року, з TOB «Регіонпостач» (30138957) за жовтень 2018 року, з TOB «Маріуполь Промбуд» (41212849) за грудень 2017 року, з TOB «А-Стор» (41316185) за жовтень 2017 року, з ТОВ «Реал ЮА» (41570780) за березень 2018 року, з ТОВ «Сабстенд» (41658702) за листопад 2017 року, з ТОВ «БК Інтер-Буд» (40993851) за вересень 2017 року, з ТОВ «Мілт» (41138320) за травень 2017 року, з ТОВ «Трейнком» (42457093) за лютий, березень, квітень, травень 2019 року та подальшої реалізації товарів ( робіт, послуг), отриманих від вищевказаних контрагентів-постачальників.

За результатами вказаної перевірки ГУ ДПС у Харківській обл. складено Акт від 12.03.2020 №755/20-40-05-11-10/37875055 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Авлен».

Згідно з висновками, викладеними в акті перевірки, позивач порушив норми пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 210 Податкового Кодексу України (далі - ПК України), які призвели до завищення податкового кредиту в сумі 891 630 грн., у тому числі за травень 2017 року в сумі 2 765 грн., за вересень 2017 року в сумі 15 941 грн., за жовтень 2017 року в сумі 46 093 грн., за листопад 2017 року в сумі 13 850 грн., за березень 2018 року в сумі 33 936 грн., до заниження податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету в сумі 597 070 грн., у тому числі за грудень 2017 року в суму 10 512 грн., за листопад 2018 року в сумі 201 642 грн., за лютий 2019 року в сумі 100 939 грн., за квітень 2019 року в сумі 246 521 грн., за травень 2019 року в сумі 37 456 грн., до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 181 975 грн., у тому числі за березень 2018 року в сумі 2 729 грн., за травень 2019 року в сумі 179 246 грн., пункту 185.1. статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України, які призвели до завищення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 114 338 грн., у тому числі за травень 2017 року в сумі 2 822 грн., за вересень 2017 року в сумі 16 304 грн, за жовтень 2017 року в сумі 47 079 грн., за листопад 2017 року в сумі 14 197 грн., за березень 2018 року в сумі 33 936 грн.

На підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято ППР від 01.04.2020:

- №1 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 895 605 грн., (у тому числі за податковими зобов`язаннями - 597 077,00 грн., за штрафними санкціями - 298 535,00 грн.);

- №1 про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 181 975,00 грн.;

- №1 про зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 114 338,00 грн. та зменшення податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 112 585,00 грн.;

Позивач, вважаючи вказані ППР протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено правомірність формування податкового кредиту та податкових зобов`язань за операціями з контрагентами, що свідчить про протиправність винесених податковим органом ППР від 01.04.2020 №1, №1, №1 та має наслідком їх скасування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовано Податковим кодексом України, (далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 22.1 ст.22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами п. 44.2 ст. 44 ПК України платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № № 996-XIV (далі Закон №996) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

За змістом ч.2 ст.9 Закону № № 996 первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст га обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Пунктом 200.1 ст. 200 вказаного Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, відповідно до п.198.1 ст.198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.3 ст. 198 ПК України встановлює норму, згідно якої податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту пп. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За приписами п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Також цим підпунктом встановлено вимоги до податкової накладної. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Колегія суддів зазначає, що сума податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування ПДВ має бути фактично здійснені та підтверджена належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Предметом розгляду даної справи є встановлення правомірності винесених податковим органом оскаржуваних ППР відносно ТОВ «Авлен» на підставі висновку про нереальність здійснених ним господарських операцій з ТОВ «Френттерон», TOB «Карлас Ком`юніті», TOB «Регіонпостач», TOB «Маріуполь Промбуд», TOB «А-Стор», ТОВ «Реал ЮА», з ТОВ «Сабстенд», ТОВ «БК Інтер-Буд», ТОВ «Мілт», ТОВ «Трейнком».

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним розглядом між позивачем (Покупець) та ПВК ТОВ «Регіонпостач» (Постачальник) укладено письмовий правочин у формі договору від 10.00.2018 №180910щ, предметом якого є поставка товарно матеріальних цінностей - будівельних матеріалів (щебенева продукція), кількість, асортимент, та вартість яких визначаються у накладних або рахунках.

В межах згаданого правочину проведені господарські операції, які оформлені податковими накладними від 11.09.2018 №4 на суму 226 800,00 грн., в т. ч. ПДВ 37 800,00 грн., від 04.10.2018 №3 на суму 2 737,13 грн., в т. ч. ПДВ 456,19 грн., від 05.10.2018 №1 на суму 8 977,52 грн., в т. ч. ПДВ 1 499,59 грн., видатковими накладними від 04.10.2018 №181004003 на суму 15 695,06 грн., від 05.10.2018 №181005004 на суму 8 997,52 грн., рахунком-фактурою від 10.09.2018 №180910 на суму 226 800,00 грн., платіжним дорученням від 12.10.2018 №1623 на суму 11 734,65 грн..

У подальшому придбаний товар (будівельні матеріали - щебеневу продукцію) використано під час виконання позивачем будівельних робіт, а саме, улаштування футбольних полів у Харківській області за договором (контрактом) від 06.04.2018 №83285393, укладеним з Німецьким товариством міжнародного співробітництва (GIZ) ГмбХ, що підтверджується первинними документами, наданими до матеріалів справи.

Між позивачем (Покупець) та ТОВ «Сабстенд» (Постачальник) укладено письмовий правочин у формі договору від 16.11.2017 №3/11, предметом якого є поставка товарно матеріальних цінностей, кількість, асортимент, та вартість яких визначаються у видатковій накладній.

У межах згаданого правочину проведені господарські операції, які оформлені податковою накладною від 16.11.2017 №3 на суму 83 101,20 грн., в т. ч. ПДВ 13 850,20 грн., видатковою накладною від 16.11.2017 №РН-0000003 на суму 83 101,20 грн., рахунком-фактурою від 16.11.2017 №СФ-0000003 на суму 83 101,20 грн., товарно-транспортною накладною від 16.11.2017 №03, банківською випискою від 28.02.2020 №280220VU16581736, платіжним дорученням від 08.12.2017 №1192 на суму 83101,20 грн..

У подальшому придбаний товар реалізовано позивачем на адресу ТОВ «ТК «Авторадіатор» (покупець) на підставі Договору поставки товару від 03.07.2017 №24, що підтверджується первинними документами, наданими до матеріалів справи.

Між позивачем та ТОВ «Мілт» (Постачальник) укладено договір (замовлення) від 22.05.2017 №52, предметом якого є поставка товарно матеріальних цінностей (футболок), кількість, асортимент, та вартість яких визначаються у видатковій накладній, рахунку-фактурі.

У межах згаданого правочину проведені господарські операції, які оформлені податковою накладною від 23.05.2017 №1051 на суму 16 592,40 грн, в т. ч. ПДВ 2 765,40 грн., видатковою накладною від 23.05.2017 №1051, рахунком-фактурою від 23.05.2017 №1051, товарно-транспортною накладною від 23.05.2017 №1051, банківською випискою від 28.02.2020 №280220VU17104949, платіжним дорученням від 02.06.2017 №998 на суму 16 592,40 грн..

У подальшому придбаний товар реалізовано позивачем на адресу ТОВ «Укрфармінг» (покупець) на підставі усної домовленості, враховуючи незначний обсяг поставки, що підтверджується первинними документами, наданими до матеріалів справи.

Між позивачем (Замовник) та ТОВ «Маріуполь Промбуд» (Виконавець) укладено письмовий правочин у формі договору від 01.12.2017 №18, предметом якого є виконання ремонтно-будівельних робіт на території України, конкретний перелік робіт та їх характер яких сторонами узгоджується будь-яким зручним для них способом.

Виконання господарської операції підтверджено податковою накладною від 19.12.2017 №218 на суму 63 072,00 грн, в т. ч. ПДВ 10 512,00 грн., актом виконаних робіт (надання послуг) - штукатурення плоских поверхонь віконних та дверних укосів по бетону та каменю від 19.12.2017 №ОУ-1219, кошторисом на ремонтні роботи за адресою: Харківська обл., м. Лозова, буд. 8, мікрорайон 2, Лозівська ЗОШ №3, платіжним дорученням від 24.01.2018 № 1241.

У подальшому Позивачем (Виконавцем) виконані зобов`язання з виконання робіт (надання послуг), у тому числі - штукатурення плоских поверхонь віконних та дверних укосів по бетону та каменю, згідно договору від 21.09.2017 року №01, укладеним з ГО «Федерація гімнастики міста Лозова», що підтверджується первинними документами, наданими до матеріалів справи.

Між позивачем (Замовник) та ТОВ «Френттеррон» (Виконавець) укладено письмовий правочин у формі договору від 01.03.2019 №01/03-19, предметом якого є виконання ремонтно-будівельних робіт на території України, конкретний перелік робіт та їх характер яких сторонами узгоджується будь-яким зручним для них способом.

Виконання господарської операції підтверджено податковою накладною від 11.04.2019 №11 на суму 1 099 472,16 грн, в т. ч. ПДВ 183 245,36 грн., актом виконаних робіт від 11.04.2019 №1К, кошторисом від 11.03.2019 № 1К, платіжними дорученнями від 16.04.2019 №1926, від 24.04.2019 №1954.

У подальшому Позивачем (Виконавцем) повністю були виконані зобов`язання з виконання будівельних робіт для Німецького товариства міжнародного співробітництва (GIZ) ГмбХ за договором від 21.09.2019 № 83308203, що підтверджується первинними документами, наданими до матеріалів справи.

Між позивачем (Замовник) та ТОВ «Карлас Ком`юніті» (Виконавець) укладено письмовий правочин у формі договору від 08.10.2019 №08/10-18, предметом якого є виконання ремонтно-будівельних робіт на території України, конкретний перелік робіт та їх характер яких сторонами узгоджується будь-яким зручним для них способом.

Виконання господарської операції підтверджено податковими накладними від 06.11.2018 №142 на суму 551 789,94 грн, в т. ч. ПДВ 91 964,99 грн., від 16.11.2018 №174 на суму 646 326,00, в т. ч. ПДВ 107 721,00 грн., актами виконаних робіт (надання послуг) від 06.11.2018 № 1, від 16.11.2018 №2, кошторисами від 10.10.2018 №1, від 01.11.2018 р №2, платіжними дорученнями від 23.11.2018 №1689, від 23.11.2018 №1690, від 28.11.2018 №1698, від 28.11.2018 №1699.

У подальшому Позивачем (Виконавцем) повністю були виконані зобов`язання з виконання будівельних робіт для Німецького товариства міжнародного співробітництва (GIZ) ГмбХ за договором від 09.08.2018 №83290439, що підтверджується первинними документами, наданими до матеріалів справи.

Між позивачем (Покупець) та ТОВ «Реал ЮА» (Постачальник) укладено письмовий правочин у формі договору від 05.03.2018 №35, предметом якого є поставка товарно матеріальних цінностей: припой ПОССу, жилет, толстовка, кількість, асортимент, та вартість яких визначаються у видатковій накладній.

У межах згаданого правочину проведені господарські операції, які оформлені податковою накладною від 05.03.2018 №43 на суму 219 990,80 грн, в т. ч. ПДВ 36 665,13 грн., видатковою накладною від 05.03.2018 №43, рахунком-фактурою від 05.03.2018 №43, товарно-транспортною накладною від 05.03.2018 №43, платіжним дорученням від 26.03.2018 №1309.

У подальшому придбаний товар реалізовано позивачем на адресу ТОВ «ТК «Авторадіатор» (покупець), ТОВ «Агро-Груп» (покупець) на підставі усних домовленостей, враховуючи незначний обсяг поставки, що підтверджується первинними документами, наданими до матеріалів справи.

Між позивачем (Покупець) та ТОВ «А-Стор» (Продавець) укладено письмовий правочин у формі договору від 29.09.2017 №93, предметом якого є купівля-продаж товарно-матеріальних цінностей, (припой ПОССу 30-0,5 чушка, Припой ПОССу 30-05, ф. 5 мм., товстовка, жилет сірий, жилет чорний) асортимент та вартість яких визначаються у видатковій накладній.

У межах згаданого правочину проведені господарські операції, які оформлені податковими накладними від 02.10.2017 №208 на суму 82 865,04 грн., в т. ч. ПДВ 13 810,84 грн., від 04.10.2017 № 401 на суму 137 808,00 грн., в т. ч. ПДВ 22 968,00 грн., від 05.10.2017 №508 на суму 55 882,20 грн., в т. ч. ПДВ 9 313,70 грн., видатковими накладними від 02.10.2017 №208, від 04.10.2017 №401, від 05.10.2017 №508, рахунками-фактурами від 02.10.2017 №208, від 04.10.2017 №401, від 05.10.2017 №508, товарно-транспортними накладними від 02.10.2017 №208, від 04.10.2017 №401, від 05.10.2017 №508, платіжними дорученнями від 19.10.2017 №1137, від 19.10.2017 №1138 від 31.10.2017 №1153, банківською випискою від 28.02.2020 №280220VU15014360, від 28.02.2020 №280220VU15014360, від 28.02.2020 №280220VU15025919.

У подальшому придбаний товар реалізовано позивачем на адресу ТОВ «ТК «Авторадіатор» (покупець), ТОВ «Укрфармінг» (покупець) на підставі усних домовленостей, враховуючи незначний обсяг поставки, що підтверджується первинними документами, наданими до матеріалів справи.

Між позивачем (Покупець) та ТОВ «Будівельна компанія «Інтер-Буд» (Постачальник) укладено письмовий правочин у формі договору від 11.09.2017 №3/09, предметом якого є поставка продукції виробничо-технічного призначення (25-0,5 чушка, 30-0,5 чушка, куртка, ветровка), передбаченого в погоджених сторонами Специфікаціях.

У межах згаданого правочину проведені господарські операції, які оформлені податковою накладною від 11.09.2017 №15 на суму 95 646,00 грн, в т. ч. ПДВ 15 941,00 грн., специфікацією № 1, видатковою накладною від 11.09.2017 №ІБ09/11-01, рахунком-фактурою від 11.09.2017 №09/11, договором про відступлення права вимоги від 27.09.2017 №9, платіжним дорученням від 28.09.2017 №1117, банківською випискою від 03.03.2020 №030320VU16590225.

У зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги від 27.09.2017 №9 між ТОВ «Будівельна компанія «Інтер-Буд» та ФОП ОСОБА_1 , зобов`язання по оплаті вартості придбаного товару були виконані позивачем шляхом перерахування на користь нового кредитора ФОП ОСОБА_1 безготівкових коштів згідно платіжного доручення від 28.09.2017 № 1117.

У подальшому придбаний товар реалізовано позивачем на адресу ПрАТ «Авторадіатор» (покупець), ТОВ «Украгрозапчастина» (покупець), ТОВ «Укрфармінг» (покупець) на підставі усних домовленостей, враховуючи незначний обсяг поставки, що підтверджується первинними документами, наданими до матеріалів справи.

Між позивачем (Замовник) та ТОВ «Трейнком» (Виконавець) укладено письмовий правочин у формі договору від 03.01.2019 №3/01-19, предметом якого є виконання робіт по реконструкції нежитлових будівель у Харківській області, обсяги робіт визначаються відповідно до кошторису.

ТОВ «Трейнком» (Виконавець) виконані наступні будівельні роботи: демонтаж перегородок, дверей, плінтусу, світильників, цементно-піщана стяжка з армування стяжок дротяною стяжкою, керамограніт або аналог з затиранням швів, монтажні, опоряджувальні, роботи, внутрішні укоси, електрика та інші роботи.

Виконання господарської операції підтверджено податковими накладними від 20.02.2019 №107 на суму 708 233,76 грн., в т. ч. ПДВ 118 038,96 грн., від 18.03.2019 №67 на суму 163 571,40 грн., в т. ч. ПДВ 27 261,90 грн., від 08.04.2019 №6 на суму 281 100,00 грн, в т. ч. ПДВ 46 850,00 грн., від 09.04.2020 №5 на суму 886 559,69 грн., в т. ч. ПДВ 147 759,95 грн., від 16.05.2019 №121 на суму 246 036,00 грн., в т. ч. ПДВ 41 006,00 грн., актами виконаних робіт (надання послуг)твід 20.02.2019 №1, від 18.03.2019 №2, від 08.04.2019 №1Ш, від 09.04.2019 №3, від 16.05.2019 №2Ш, кошторисами від 03.01.2019 №1, від 01.03.2019 №2, від 01.04.2019 №3, від 08.04.2019 №1Ш, від 01.05.2019 №2Ш, платіжними дорученнями від 28.02.2019 №1818, від 29.03.2019 №1886, від 16.04.2019 №1925, від 18.04.2019 №1933, від 24.04.2019 №1953, від 31.05.2019 №2023, договором про відступлення права вимоги від 28.02.2019, укладеним між позивачем та ТОВ «Клеймор Груп».

У подальшому Позивачем (Виконавцем) виконані зобов`язання з виконання будівельних робіт, у тому числі - демонтаж перегородок, дверей, плінтусу, світильників, цементно-піщана стяжка з армування стяжок дротяною стяжкою, керамограніт або аналог з затиранням швів, монтажні, опоряджувальні, роботи, внутрішні укоси, електрика та інші роботи, згідно договорів від 25.03.2019 №1, укладеного з ГО «Шипшина», від 09.08.2018 №83290439, укладеного з Німецьким товариством міжнародного співробітництва (GIZ) ГмбХ, що підтверджується первинними документами, наданими до матеріалів справи.

Первинні документи, надані позивачем з метою підтвердження реальності господарських відносин між ними, відповідають вимогам ст. 9 Закону № 996, дефектів форми, змісту або походження не мають.

На час складання і видачі податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, знаходилися на обліку в контролюючому органі, мали статус платників податків, докази, що спростовують ці обставини, відповідачем до суду не надано. Відповідачем також не надано належних доказів щодо визнання недійсними у встановленому законом порядку договорів, укладених між позивачем та його контрагентами.

З огляду на викладене та враховуючи вказані вище правові норми колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджена первинними документами, що свідчить про правомірність формування податкового кредиту та податкових зобов`язань за ним, а відтак і про протиправність винесених податковим органом ППР від 01.04.2020 №1, №1, №1 та має наслідком їх скасування.

Посилання апелянта на те, що у деяких контрагентів постачальників не співпадають юридичні адреси на момент проведення господарської діяльності та реєстраційних даних, а також на неможливо встановити походження товару за «ланцюгом постачання» колегія суддів відхиляє та зазначає, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, які є підставами для формування бухгалтерського обліку.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А тому, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07.04.2020 по справі №820/2665/16, які суд, з урахуванням приписів ч.5 ст. 242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Інформація податкових органів щодо перевірок контрагента позивача по ланцюгу постачання також не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Доводи щодо неможливості підтвердження факту відвантаження товарно-матеріальних цінностей ( далі ТМЦ), у зв`язку з тим, що позивачем до перевірки не надано всі необхідні ТТН по взаємовідносинам з його контрагентами, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки відсутність товарно-транспортних накладних не є достатньою підставою для висновку про безтоварний характер операцій з поставки продукції, оскільки мова йде про правильність формування податкового зобов`язання за взаємовідносинами купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей, а не за взаємовідносинами з перевезення.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку витрат та податкового зобов`язання платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №815/2770/15, від 30.04.2020 у справі №818/806/16, від 22.05.2020 у справі №814/3995/15, від 23.06.2020 №808/1767/16, від 12.02.2020 у справі №440/3783/18, які суд, з огляду на ч.5 ст.242 КАС України, застосовує до спірних правовідносин.

Крім того, наявність або відсутність окремих документів або ж помилки у їх оформленні не є підставою для переконання про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №440/2019/19, який суд, з урахуванням ч.5 ст.242 КАС України враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.

Стягуючи судові витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача суд першої інстанції виходив з того, що їх розмір є обґрунтованим та співмірним із обсягом виконаних адвокатом робіт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Приписами ч. 7 ст. 139 КАС України унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду між Адвокатським бюро «Лариси Коваленко» (у якості адвоката) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авлен» (у якості клієнта) укладено договір про надання правничої допомоги від 02.03.2020 № 37875055.

Відповідно до підпункту 1.1 розділу 1 вказаного договору його предметом є надання юридичних та інших послуг, визначених у додатках до цього договору, оформлених між сторонами відповідно до його умов.

Положеннями п.2.3 розділу 2 цього договору встановлено тарифи на послуги виконавця (Адвокатське бюро «Лариси Коваленко» - в особі адвоката Коваленко Л.Д.), які визначено, з урахуванням форми та змісту наданих послуг; законодавства, що підлягає застосуванню під час їх надання; кваліфікації залученого спеціаліста.

На підтвердження понесених витрат позивачем до суду надано:

- акт прийому-здачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 30.04.2020 №7, від 31.05.2020 №8, 30.06.2020 №11, від 20.07.2020 №12;

- рахунок на оплату від 20.04.2020 №7, від 31.05.2020 №8, від 30.06.2020 №11, від 20.07.2020 №12;

- виписки по рахункам за період 07.05.2020, 11.06.2020, 21.07.2020, з 29.07.2020 по 29.08.2020.

- платіжне доручення від 29.07.2020 №2606.

Згідно з вказаними актами приймання-передачі робіт (послуг) адвокатом надані наступні послуги: складання, оформлення (направлення до суду та відповідачу) 13.04.2020 позовної заяви про скасування ППР у адміністративній справі №520/4916/2020 - 3825 грн. (5 годин х 850 грн/год), складання додаткових пояснень, оформлення первинних документів, направлення їх до суду та поштою відповідачу у адміністративній справі №520/4916/2020 - 5100 грн. (6 годин х 850 грн./год); участь у судових засіданнях - 16.06.2020, 23.06.2020 (1,5 години - 1500 грн./год) та аналіз отриманого відзиву на позовну заяву та наданої відповідачем узагальненої податкової інформації по контрагентам , підготовка та направлення до суду та відповідачу відповіді на відзив (3 години 850 грн./ год) - 4800 грн., участь у судових засіданнях - 15.07.2020, 16.07.2020 9 1,5 години 1500 грн./год.) та складання, оформлення, направлення до суду та відповідачу додаткових пояснень з додатками на 89 аркушах у адміністративній справі №520/4916/2020 ( 3 години 850 грн./год) - 4800 грн.

Приписами ч. 5-7 ст. 134 КАС України унормовано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на викладені вище правові норми, враховуючи складність справи, обсяг наданих Адвокатським Бюро «Лариси Коваленко» в особі керуючого адвоката Коваленко Л.Д. послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції: складання та оформлення позовної заяви та додаткових пояснень по справі, участь в судових засіданнях, аналіз отриманого відзиву на позовну заяву та складання відповіді на нього, а також час, витрачений на їх виконання ( 20 год.), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 18 525,00 грн є співмірним з послугами, наданими адвокатом, понесення яких підтверджується наданими до суду належними та допустимим доказами, а заява щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є такою, що підлягає задоволенню.

Посилання апелянта на те, що надані представником позивача акти прийому-передачі наданих послуг лише містять відомості щодо витраченого часу, однак документально не засвідчують, які саме дії були вчинені та в якому обсязі колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки такі акти місять найменування наданих послуг, вартість однієї години їх надання, а також кількість витрачених на них годин.

Твердження відповідача про те, що документальне підтвердження таких дій у вказаному обсязі відсутнє, колегія суддів визнає необґрунтованим, оскільки матеріали справи містять всі перелічені представником позивача процесуальні документи, які створені ним в межах даної справи, а також протоколи судових засідань, які підтверджують участь адвоката у всіх зазначених ним судових засіданнях.

Доводи податкового органу про те, що йому невідомо як саме розраховано адвокатом розмір годин, які будуть витрачені на супровід справи, колегія суддів також вважає небгрунтованими, оскільки кількість витрачених годин розраховується адвокатом не теоретично//ймовірно, а за наслідками надання відповідних правничих послуг, що і було зроблено представником позивача.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з приписами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року по справі № 520/4916/2020 залишити без змін.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року по справі № 520/4916/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 05.03.2021 року