Справа № 300/3973/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" березня 2021 р. справа № 300/3973/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення, -
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо невидання наказу про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`та зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно його рапорту від 11.12.2020.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що грудні 2020 року звернувся до відповідача із рапортом, в якому зазначив, що його дружина ОСОБА_3 , яка проживає сама, має ряд захворювань, через які потребує постійного стороннього догляду зі сторони позивача, однак такий рапорт було залишено без реагування. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що відповідач неправомірно відмовляється звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 01.02.2021. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві від 25.01.2021 за №285, який міститься в матеріалах справи (а.с. 26-29). Просив суд в задоволенні позову відмовити та зазначив, що у своєму рапорті від 07.12.2020, який зареєстрований за вхідним №4559, позивач зазначив, що його дружина хворіє та потребує з його боку постійного стороннього догляду, проте до цього не долучив відповідних підтверджуючих документів, а саме:медичного висновку медико-соціальної експертної комісії. Вищезгаданий рапорт був розглянутий посадовими особами у встановленому порядку та помічником командира військової частини НОМЕР_1 начальником юридичної служби майором юстиції ОСОБА_4 роз`яснено ОСОБА_1 , що у зв`язку із відсутністю підтверджуючих документів підстави щодо звільнення з лав Збройних Сил України за сімейними обставинами відсутні. Дане рішення старший помічник начальника відділення персоналу старший лейтенант ОСОБА_5 довела в телефонному режимі позивачу та зауважила, що до свого рапорту від 07.12.2020 ОСОБА_1 недодав документи, які підтверджують набуття ним права на звільнення а тому, на даний час, неможливо задовольнити його рапорт про звільнення з військової служби.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
23.06.2020 ОСОБА_1 згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення (а.с 3).
07.12.2020 позивач подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт щодо звільнення його з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, а саме на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 9).
Однак, позивачу відмовлено у його звільненні. Так, як вказує відповідач у відзиві, помічником командира військової частини НОМЕР_1 начальником юридичної служби майором юстиції ОСОБА_4 роз`яснено ОСОБА_1 , що у зв`язку із відсутністю підтверджуючих документів підстави щодо звільнення з лав Збройних Сил України за сімейними обставинами відсутні.
Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся з даним позовом до суду для захисту порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Порядок проходження військової служби визначається Конституцією України, Законом України від 25.03.1992 за №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ), Законом України від 21.10.1993 за №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-ХІІ), Законом України від 06.12.1991 за №1932-XII «Про оборону України» (далі Закон №1932-XII), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (далі Положення №1153), Законом України від 24.03.1999 за №548-ХIV»Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», а також іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Строки військової служби визначаються у статті 23 цього ж Закону, відповідно до частини 2 якої, для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб офіцерського складу:
- військовослужбовців, які закінчили вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти за програмою підготовки для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу та оволоділи:спеціальностями льотного складу авіації 10 років; іншими спеціальностями 5 років;
- громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, від 2 до 5 років;інших громадян від 1 до 5 років.
Згідно частини 1 статті 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Підпунктом «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII встановлено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) на підставах, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років;
виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;
утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю, яка має будь-які види порушень функцій організму III-IV ступеня їх вираження та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II-III ступеня їх вираження відповідно до критеріїв встановлення інвалідності дітям, затверджених Кабінетом Міністрів України, або дитини з інвалідністю, яка має функціональні порушення в організмі та обмеження життєдіяльності, які відповідають критеріям для встановлення I чи II групи інвалідності для повнолітньої особи згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;
необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю підгрупи А віком до 18 років.
При цьому, відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, відповідно до пункту 35 Положення №1153, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):
1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами «а» - «г», «д», «е», «є», «з» - «й» та «л» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період:
після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами «ґ», «й» та «к») частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У «Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013, зазначено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: (…) необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років (…).
Також суд звертає увагу, що визначення поняття особливого періоду наведене у законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 за №3543-XII та «Про оборону України» від 06.12.1991 за №1932-XII.
Згідно приписів статті 1 Закону №3543-XII, особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону №1932-XII визначено особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.
Суд констатує, особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 за №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 по справі №205/1993/17.
З урахуванням викладеного, суд погоджується із позивачем, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби під час дії особливого періоду у зв`язку, в тому числі, із необхідністю постійного стороннього догляду за хворою дружиною.
Однак, таку необхідність, враховуючи приписи підпункту «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, пункту 35 Положення №1153 та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013, потрібно підтвердити належним чином, а саме відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років.
Суд встановив, що позивачем надано відповідачу, а також долучено до матеріалів позову в підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за хворою дружиною копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1094 (а.с. 10-11), виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3954/19 (а.с. 10-11), виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1094 (а.с. 12-13), виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №296 (а.с. 14-15).
У вказаних виписках із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого зазначені та описані захворювання дружини позивача ОСОБА_3 , а також надані відповідні рекомендації спостереження сімейного лікаря по місцю проживання, спостереження у ендокринолога, пульмонолога та інше. Однак, у даних виписках не вказано про необхідність постійного стороннього догляду за ОСОБА_3 .
Крім того, суд погоджується із відповідачем, що підставою для звільнення позивача з лав Збройних Сил України через сімейні обставини є медичний висновок медико-соціальної експертної комісії (МСЕК), як передбачено підпунктом «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, пунктом 35 Положення №1153. При цьому, в медичному висновку МСЕК має бути зазначено про необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною, в даному випадку ОСОБА_3 . Такого медичного висновку ОСОБА_1 разом із рапортом про звільнення не надав відповідачу, а також такий відсутній у матеріалах даної адміністративної справи.
Як наслідок, у відповідача не було жодних правових підстав для звільнення ОСОБА_1 в особливий період на підставі положень частини 5 статті 26 Закону №2232-XII.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що відповідач діяв правомірно, у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.