Справа № 500/29/21
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/29/21

09 березня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Ї.

позивача: ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Пенсійного фонду України (далі - відповідач) про скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неодноразово звертався до відповідача та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення йому пенсії, однак отримував відмови у зв`язку із недостатністю у нього страхового стажу.

Вподальшому між ним та ГУ ДПС у Тернопільській області 29.04.2020 було підписано типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яким було визначено розмір єдиного внеску за попередній рік у сумі 14546,84 грн.

Однак, ним було сплачено максимальний розмір єдиного внеску за наведеним договором, що становить 155584,90 грн, внаслідок чого він звернувся до Пенсійного фонду України щодо зарахування йому сплаченого єдиного соціального внеску у розмірі 1039,06 грн (різниці між фактично сплаченим та визначеним розміром єдиного внеску) в якості переплати.

Вказує, що наведене спонукало його звернутися до відповідача зі скаргою від 22.06.2020 щодо незарахування переплати єдиного соціального внеску у розмірі 1039,06 грн та непризначення йому пенсії і вподальшому, за результатами розгляду його скарги, до суду із відповідним позовом.

Ухвалою судді від 20.01.2021, після усунення недоліків позовної заяви, її прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №500/29/21. Даною ухвалою постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 18.02.2021 розгляд справи було відкладено.

19.02.2020 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, та зокрема вказує, що звернення позивача від 22.06.2020 було розглянуто Пенсійним фондом України та надано обґрунтовану відповідь листом від 07.08.2020 №21494-17744/К-03/8-2800/20 у відповідності до Закону України "Про звернення громадян". Зазначив, що позивач фактично не погоджується зі змістом наданої йому відповіді, що на думку відповідача, не свідчить про порушення Пенсійним фондом України вимог Закону України "Про звернення громадян".

Ухвалою суду від 02.03.2021 розгляд справи відкладено.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Додатково вказав, що вважає, що переплачена сума єдиного соціального внеску у розмірі 1039,06 грн, згідно типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування від 29.04.2020, має бути зарахована йому в якості переплати та враховуватися при обчисленні його страхового стажу, що і слугувало однією із підстав для звернення до відповідача зі скаргою.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд даної справи без його часті.

Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 звертався до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявами про обчислення страхового стажу та про призначення йому пенсії за віком.

Як вбачається із наданих відповідей на вказані заяви від 18.12.2020 №664-6692/К-02/8-1900/20 (аркуші справи 19-21), від 28.02.2020 №380-394/К-02/8-1900/20 (аркуші справи 11-12) та від 04.06.2020 (аркуші справи 13-15), страховий стаж позивача складає 26 років 09 місяців 22 днів, що є меншим за необхідний, і для призначення пенсії за віком підстав немає.

27.04.2020 між Головним управління ДПС у Тернопільській області та ОСОБА_1 було укладено типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) (аркуші справи24-25).

Пунктом першим розділу ІІІ даного договору визначено, що на момент підписання договору: розмір мінімальної заробітної плати становить 4723,00 грн; розмір єдиного внеску становить 22%; мінімальний страховий внесок становить 2078,12 грн; максимальний розмір єдиного внеску становить 1558590 грн.

Пунктом другим розділу ІІІ даного договору визначено що сторона 2 (позивач) сплачує єдиний внесок за попередній період з 01.02.2017 по 31.08.2017.

Згідно пункту третього розділу ІІІ даного договору єдиний внесок за попередній період, з урахуванням коефіцієнта 2 становить 14546,84 грн.

На виконання умов вказаного договору позивачем 29.04.2020 було сплачено 15585,90 грн єдиного соціального внеску, що підтверджується копією квитанції №0.0. (аркуш справи 26).

В подальшому, що не заперечується сторонами, позивач 22.06.2020 звернувся до відповідача зі скаргою щодо зарахування йому переплаченої сума єдиного соціального внеску у розмірі 1039,06 грн, згідно типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування від 29.04.2020, зарахування до його страхового стажу відповідного періоду та призначення пенсії за віком.

Розглянувши вказану скаргу, відповідач листом від 07.08.2020 №2149-17744/К-03/8-2800/20 повідомив позивача про те, що його страховий стаж складає 26 років 09 місяців 22 днів, і оскільки ним не підтверджено наявність 27 років страхового стажу, підстав для призначення йому пенсії немає.

Не погодившись із таким рішенням позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Так, згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Процедуру подання та розгляду скарг на рішення про призначення, перерахунок, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, виплаті пенсій (далі - рішення), прийняті головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управліннями Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - органи, що призначають пенсії) визначено Порядком розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 12.10.2007 N 18-6 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 2007 р. за N 1241/14508 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 2-4 Порядку у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, громадянин має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.

Скарга на рішення органу, що призначає пенсії, подається громадянином особисто або законним представником відповідно до законодавства або представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (далі - заявник).

Подання скарги відповідно до цього Порядку не позбавляє заявника права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства.

Скарга на рішення управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах подається відповідно до головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - регіональні органи Пенсійного фонду України), на рішення регіональних органів Пенсійного фонду України - до Пенсійного фонду України та супроводжується документами, що свідчать про прийняття неправильних рішень.

Скарга може бути подана до органу Пенсійного фонду України вищого рівня протягом одного року з моменту прийняття рішення, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення заявника з прийнятим рішенням.

Пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом Пенсійного фонду України, що розглядає скаргу.

Згідно із пунктом 9 Порядку орган Пенсійного фонду України зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його у термін не більше одного місяця від дня надходження скарги на адресу заявника поштою або надати йому під розписку.

З аналізу наведеного видно, що в разі надходження до органу звернення чи скарги такий орган за результатом проведеної перевірки повинен прийняти відповідне вмотивоване рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника.

Як встановлено судом у скарзі від 22.06.2000 року позивачем, зокрема, ставилося питання про зарахування до його страхового стажу періоду згідно переплаченої суми єдиного соціального внеску у розмірі 1039,06 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в листі від 07.08.2020 №2149-17744/К-03/8-2800/20 відповідачем розглядалося питання лише про призначення позивачу пенсії за віком і лише по даному питанню в межах своїх повноважень відповідач надав відповідь.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що відповідачем не було вжито достатніх і належних заходів, спрямованих на надання повної, всебічної та вмотивованої відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 22.06.2020 року відповідно до вимог Порядку.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абз.2 ч.4 ст.245 КАС України).

Отже, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Пенсійного фонду України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 22 червня 2020 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після звернення до відповідача із скаргою, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 у справі №500/2983/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 04 червня 2020 року №1900-0321-9/7866, у частині відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 17 лютого 2020 року по 31 березня 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 17 лютого 2020 року по 31 березня 2020 року.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що відповідач належним чином не виконав обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Зобов`язати Пенсійний фонд України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 22 червня 2020 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 березня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Пенсійний фонд України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, 9, м. Київ, 01601, ).

Головуючий суддя Баранюк А.З.