Справа № 120/1608/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

09 березня 2021 р. Справа № 120/1608/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк Михайло Васильович розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької районної ради

про: визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

26.02.2021 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Вінницької районної ради (відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати заробітної плати за період вимушеного прогулу з 30.11.2009 по 05.03.2014, не проведені сплати страхових внесків за вказаний період, компенсації втрати доходів та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що розпорядженням голови Немирівської районної ради від 30.11.2009 №36-РВ її було звільнено з посади заступника керуючого справами, начальника відділу з питань організаційно-методичного забезпечення діяльності рад виконавчого комітету апарату районної ради з 31.11.2009.

Таке розпорядження було оскаржене нею у судовому порядку і постановою Немирівського районного суду від 05.03.2014 по справі № 140/881/13-а (2-а-140/4/14), залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014, заявлений позов задоволено. Зокрема визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Немирівської районної ради від 30.11.2009 №36-РВ про її звільнення, поновлено її право на зайняття посади в органах місцевого самоврядування та стягнуто на її користь з Немирівської районної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2009 по 05.03.2014. Втім, як зазначає позивач дане судове рішення було виконано Немирівською районною радою лише в частині поновлення на займаній посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць. В той же час рішення суду щодо стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2009 по 05.03.2014 до цих пір залишилось не виконаним незважаючи на всі намагання позивача це зробити.

Таким чином позивач вважає, що відповідач безпідставно не виконавши рішення суду в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2009 по 05.03.2014 допустив протиправну бездіяльність із витікаючими з цього наслідками, яка і є предметом даного позову.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами, доходжу висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, як вбачається із матеріалів позовної заяви позивач оскаржуючи бездіяльність відповідача в межах даного позову першочергово ставить питання про зобов`язання Вінницьку районну раду (правонаступника Немирівської районної ради) нарахувати та виплатити на її користь заробітну плату за період вимушеного прогулу з 30.11.2009 по 05.03.2014, що становить 1071 робочих днів, на загальну суму 201019,73 грн. (з урахуванням відшкодованої суми за один місяць 4215,86 грн.).

При цьому, передумовою для заявлення таких вимог є невиконання відповідачем в добровільному порядку рішення Немирівського районного суду від 05.03.2014 по справі № 140/881/13-а.

Зокрема, із долучених до позовної заяви доказів судом з`ясовано, що Немирівським районним судом Вінницької області 05.03.2014 прийнята постанова у справі № 140/881/13-а, яка набрала законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 року, та якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Немирівської районної ради Вінницької області та її голови ОСОБА_2 задоволено. Зокрема, з поміж іншого визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Немирівської районної ради від 30.11.2009 № 36-Рв «Про звільнення з посади заступника керуючого справами, начальника відділу з питань організаційно-методичного забезпечення діяльності рад виконавчого комітету апарату районної ради ОСОБА_1 »; поновлено право ОСОБА_1 на зайняття посади в органах місцевого самоврядування Немирівської районної ради шляхом прийняття її на посаду заступника начальника відділу організаційного забезпечення діяльності ради та зв`язків з органами місцевого самоврядування; стягнуто з Немирівської районної ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.11.2009 по 05.03.2014. Окрім того, постанову суду в частині поновлення права ОСОБА_1 на зайняття посади в органах місцевого самоврядування та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Позивач зазначає, що відповідне судове рішення в частині поновлення її на посаді та стягнення заробітної плати в межах одного місяця відповідачем було виконано добровільно. Однак, в частині стягнення всієї суми заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2009 по 05.03.2014 судове рішення відповідачем не виконане. Причиною його невиконання слугувало те, що судом чітко не було визначено суму коштів, яка має бути присуджена на користь позивача.

Втім, ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 роз`яснено постанову Немирівського районного суду від 05.03.2014 в частині стягнення з Немирівської районної ради на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 30.11.2009 по 05.03.2014. Зокрема, вказано порядок розрахунку присуджених виплат, а саме те, що сума заробітної плати за час вимушеного прогулу має обчислюватися виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи на посаді заступника керуючого справами, начальника відділу з питань організаційно-методичного забезпечення діяльності рад виконавчого комітету апарату районної ради, що передують дню незаконного звільнення ОСОБА_1 .

Проте, відповідач нарахувавши та виплативши позивачу суму стягнення за один місяць вимушеного прогулу, по даний час так і не виконав рішення суду в частині виплати усієї суми середнього заробітку за період з 30.11.2009 по 05.03.2014.

Таким чином позивач вважає, що питання щодо права на виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу не є спірним, оскільки встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. А так як невиплата відповідачем присуджених грошових коштів за період з 30.11.2009 по 05.03.2014 року унеможливлює зарахування цього періоду до страхового стажу, тому позивач вважає, що її права продовжують бути порушеними, що вказує на необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити присуджену їй заробітну плату за спірний період.

Отже, судом в цьому випадку з`ясовано, що позивач звертаючись з даним позовом фактично просить суд зобов`язати відповідача виконати судове рішення у справі № 140/881/13-а в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2009 по 05.03.2014, проте в інший спосіб шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити присуджену заробітну плату за вказаний період, що по своїй суті є одним і тим же.

Тобто, із наявних позовних матеріалів слідує, що між сторонами по суті не виник новий спір, а має місце продовження попереднього спору, який стосується незгоди позивача із діями (бездіяльністю) відповідача, пов`язаною із невиконанням постанови Немирівського районного суду від 05.03.2014 у справі № 140/881/13-а у відповідній частині присуджених виплат заробітної плати.

Із цього приводу суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Водночас, розділом IV КАС України врегульовано окремі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, та передбачено, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснює суд який його ухвалив. Способи судового контролю за виконанням судового рішення встановлені нормами статей 382 - 383 КАС України.

Так, частиною першою статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. А згідно статті 382 КАС України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Крім того, саме в межах процедури виконання судового рішення суд згідно ст. 378 КАС України може встановити чи змінити спосіб і порядок його виконання.

Аналіз зазначених норм свідчить, що КАС України передбачає такі види судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України), оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, вчинених при примусовому виконанні рішення суду (стаття 287 КАС України).

Так, у постанові від 20.02.2019 року по справі N 806/2143/15 Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені правові норми КАС України (статті 382, 383) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з виконанням (невиконанням) судового рішення в цій справі.

До того ж, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, установленому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Як свідчать матеріали справи, вимога позивача про визнання протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у не проведенні нарахування та виплати заробітної плати за період вимушеного прогулу з 30.11.2009 по 05.03.2014, із усіма витікаючими з цього наслідками, пов`язана не з виникненням нових правовідносин між сторонами, а у зв`язку з невиконанням попереднього судового рішення у справі № 140/881/13-а.

Заявлений у цій частині позов фактично спонукає суд вдатися до перевірки належності виконання рішення суду, що набрало законної сили, і у випадку встановлення неналежності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії, оскільки задоволена за попереднім судовим рішенням вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.11.2009 по 05.03.2014 по своїй суті зобов`язує відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу заробітної плати, про що заявляється нова вимога.

Отже, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, позаяк при розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі N 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі N 816/2016/17, а також в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 806/2143/15, від 11.12.2020 у справі № 826/13146/18. Крім того, такої ж думки притримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 24.09.2020 у справі № 120/3725/20-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, якщо позивачка вважає, що діями чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення у справі № 140/881/13-а порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку статтей 382, 383 КАС України (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), чи ініціювати питання про встановлення іншого способу і порядку виконання судового рішення згідно ст. 378 КАС України, а не пред`являти новий адміністративний позов.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в іншому (новому) судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі N 522/10140/17, від 21.11.2019 у справі N 802/1933/18-а.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції", Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (Hornsby v. Greece N 18357/91).

Таким чином суд вважає, що існуючий між сторонами спір є наслідком виконання судового рішення у справі № 140/881/13-а, вирішення якого обумовлюється питанням стягнення на корись позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2009 по 05.03.2014, що є фактично завершальним етапом попереднього судового провадження. А тому саме забезпечення повного виконання постанови Немирівського районного суду від 05.03.2014 у справі № 140/881/13-а в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і буде належним способом захисту порушеного права позивачка у межах існуючих правовідносин.

В даному випадку слід звернути увагу на те, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом, є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. В той же час діючі положення КАС України не передбачають можливості звернення з позовом у порядку адміністративного судочинства із вимогою про зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконати судове рішення. В цьому випадку відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2020 року у справі N 826/13146/18, вирішуючи подібний спір пов`язаний із виконанням судового рішення, у цій справі поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

За таких обставин заявлені позивачем вимоги, які спрямовані на фактичне забезпечення виконання уже існуючого судового рішення, яке набрало законної сили, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому у відкритті провадження у справі необхідно відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Що ж до інших позовних вимог, які стосуються зобов`язання відповідача здійснити сплату за застраховану особу ОСОБА_1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із суми середнього заробітку за період з 30.11.2009 по 05.03.2014, нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів за відповідний період та середнього заробітку за час затримки розрахунку, то суд враховує те, що сама позивачка у своїй позовній заяві визначає такі вимоги взаємопов`язаними, однопредметними та нерозривними за своїм характером із вимогою відшкодування їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30.11.2009 по 05.03.2014. Це, зокрема, підтверджується і власним нормативним обґрунтуванням позову, тобто його фактичними підставами. А саме, в цій частині своїх вимог позивачка посилається на положення статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за змістом якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі, а їх перерахування (сплата) здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці. Тобто, обов`язок у відповідача перерахувати страхові внески за спірний період виникне з фактом виплати позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу, що в свою чергу обумовлюється наслідком виконання судового рішення у справі № 140/881/13-а. Те ж саме стосується і виплати компенсації втрати частини доходів за порушення строків їх виплати та середнього заробітку за затримки розрахунку, виплата яких згідно статтей 3, 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", ст. 117 КЗпП України також пов`язана безпосередньо із фактом виплати позивачу присудженої за судовим рішенням заробітної плати за період вимушеного прогулу з 30.11.2009 по 05.03.2014.

Отже, в цьому випадку суд вважає, що оскільки такі позовні вимоги об`єднані однією підставою, яка пов`язана із наслідком виконання судового рішення у справі № 140/881/13-а, тому їх роз`єднання в межах цього позову є неможливим, оскільки в будь-якому випадку суду необхідно вдаватися до оцінки обставин виконання/невиконання рішення Немирівського районного суду від 05.03.2014. Наведене вказує на те, що відмовити у відкритті провадження у цій справі необхідно щодо усіх заявлених у позовній заяві позовних вимог.

Разом з тим суд вважає за необхідним вказати, що відмова у відкритті провадження у справі щодо таких позовних вимог не може бути перешкодою для можливого наступного звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав враховуючи інші підстави заявленого позову, які не пов`язані із вимогою спонукати відповідача до виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Дата прийняття цієї ухвали 09.03.2021 року обумовлена перебуванням головуючого судді у справі в період із 01.03.2021 року по 05.03.2021 року на лікарняному.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 170, ст.ст. 243, 248, 256 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею (ст. 256 КАС України) та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала суду складена та підписана 09.03.21.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович