Справа № 520/11141/2020
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 р.Справа № 520/11141/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.10.20 року по справі № 520/11141/2020

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №117646-50 від 29.05.2020 року на суму 43332,44 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що не погоджується з оскаржуваною вимогою, оскільки сума недоїмки в розмірі 43332,44 грн., що була нарахована податковим повідомленням-рішенням, оскарженим в судовому порядку, є скасованою, а тому, на думку позивача, у відповідача відсутні підстави для винесення оскаржуваної податкової вимоги.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги - задоволено.

Скасовано податкову вимогу №117646-50 від 29.05.2020 року на суму 43332,44 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції у справі № 520/1778/19 прийшов до висновку, що оскільки вмотивоване рішення за скаргою позивача на його адресу не надсилалось протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу, скарга Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на податкове повідомлення-рішення від 05.11.2018 № 0003417/1-5606-2030 вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків, отже податкове повідомлення-рішення є скасованим в межах адміністративного оскарження, а тому підстави для скасування його в судовому порядку відсутні.

Відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів направляння скарги на податкове повідомлення - рішення від 05.11.2018 року № 0003417/1-5606-2030 в сумі 43 332,44 грн. до ДФС України. У зв`язку з чим судами неповно з`ясовані фактичні обставини.

Відповідач вважає, що оскільки вказана обставина залишена судом першої інстанції поза увагою ГУ ДПС області вважає рішення суду таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказане податкове повідомлення - рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення з відповідними платіжними реквізитами було надіслано платнику податків за адресою: АДРЕСА_1 . Так, 14.08.2020 року зазначений лист було отримано Позивачем власноручно.

Приписами п. 42.2 ст. 42 ПКУ передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 иієг статті надіслані за адресою (місиезнаходженням. податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Отже податкове повідомлення-рішення є врученим.

У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України).

Отже, на думку відповідача, при прийнятті оскаржуваної податкової вимоги, ГУ ДПС області діяло у порядку, на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством України.

Позивач надав надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому останній зазначає, що на його думку, апелянт наводить неправдиву інформацію щодо відсутності доказів направлення скарги і не дослідження їх судом. Разом із поданням позову, позивач надавав і копію скарги на податкове повідомлення-рішення №0003417/1-5606-2030 від 05.11.2019 р., і докази її відправки, і докази її отримання податковим органом - у додатку №4 до позову (аркуш справи 12-17).

У мотивувальній частині рішення від 04 січня 2021 року також детально це описано.

Позивач наголошує, що 10.12.2018 року йому особисто було вручено податкове повідомлення-рішення № 0003417/1-5606-2030, яким нараховане податкове зобов`язання у сумі 43 332.44 (сорок три тисячі триста тридцять дві гривні 44 копійки) за податковий період: 2015-2016 рік. Тому він не оскаржує факту його отримання.

Позивач наголошує, що у зв`язку із непогодженням із нарахованим зобов`язанням, 18.12.2018 року він направив до ДФС України листа про оскарження податкового-повідомлення- рішення від 05.11.2018 року № 0003417/1-5606-2030. Більше того, Державною фіскальною службою України позивачу було повідомлено вхідний номер моєї скарги, це №14929/ФОП від 22.12.2018 р.

Рішенням №1457/6/99-99-11-05-01-25 від 11.01.2019 про продовження розгляду скарги, Державною фіскальною службою України продовжено розгляд скарги по податковому повідомленню-рішенню від 05.11.2018 №0003417/1-560,6-2030.

Згодом, Державна фіскальна служба України рішенням від 22.01.2019 р. №3168/6/99- 99-11-05-01-25 скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишила без задоволення та податкові повідомлення-рішення від 05.11.2018 №0003418/1-5606-2030, №0-2030, №0-2030 залишила без змін (а. с. 18-20).

Тому, на думку позивача, посилання апелянта на неотримання скарги є недоречним.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець 02.08.1996 року (далі - ФОП ОСОБА_1 ) та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області.

29.05.2020 року Головним управлінням ДПС у Харківській області відносно позивача було сформовано податкову вимогу №117646-50 на суму 43332,44 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що отримана позивачем 14.08.2020 року (а.с. 9-11).

Не погодившись з вказаною податковою вимогою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для формування відносно позивача податкової вимоги №117646-50 від 29.05.2020 року на суму 43332,44 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому вказана податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є ПК України.

За приписами Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набув чинності з 01.01.2015, статтю 265 ПК України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, як різновид податку на майно.

Згідно з пп. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2015), податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовим елементом податку на майно, який в силу приписів підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Кодексу належить до місцевих податків.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

За приписами п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

Підпунктом 14.1.129. п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи:

а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;

б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;

в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;

Відповідно до вимог пп. 14.1.129-1. п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Згідно з пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Отже, платником податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а обчислення бази оподаткування здійснюється на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт. Визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі) та тип об`єкта (тобто тип будівлі).

Згідно з п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Відповідно до п.п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується: фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення;

Як вбачається, з матеріалів справи, згідно даних інформаційної системи «Податковий блок» за позивачем обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 43332,44 грн.

Вказана сума податкового боргу виникла в результаті несплати платником податкових зобов`язань по податковому повідомленню-рішенню від 05.11.2018 року №0003417/1-5606-2030.

З матеріалів справи вбачається, що податкове повідомлення-рішення від 05.11.2018 року №0003417/1-5606-2030 позивачем оскаржувалось в адміністративному та судовому порядку.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року у справі №520/1778/19, що залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019 року, отже, набрало законної сили 05.12.2019 року, а тому обставини встановлені цим рішенням не підлягають доказуванню в силу ч. 4 ст. 78 КАС України, встановлено наступне.

22.11.2018 р. ФОП ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст.56 ПК України до Державної фіскальної служби України було направлено скаргу на податкові повідомлення-рішення №0003418/1-5606-2030, №0-2030, №0-2030.

18.12.2018 р. ФОП ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст.56 ПК України до Державної фіскальної служби України було направлено скаргу на податкове повідомлення-рішення №0003417/1-5606-2030 (а.с. 12-17).

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням про продовження розгляду скарги №19128/0/99-99-11-05-01-14 від 05.12.2018 Державною фіскальною службою України продовжено розгляд скарги по податковим повідомленням-рішенням №0003418/1-5606-2030, №0-2030, №0-2030.

Рішенням про продовження розгляду скарги №1457/6/99-99-11-05-01-25 від 11.01.2019 Державною фіскальною службою України продовжено розгляд скарги по податковому повідомленню-рішенню від 05.11.2018 №0003417/1-5606-2030.

Згодом, Державна фіскальна служба України рішенням від 22.01.2019 р. №3168/6/99-99-11-05-01-25 скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишила без задоволення та податкові повідомлення-рішення від 05.11.2018 №0003418/1-5606-2030, №0-2030, №0-2030 залишила без змін (а.с. 18-20).

Колегією суддів встановлено, що у вказаному рішенні від 22.01.2019 р. №3168/6/99-99-11-05-01-25 ДФС України не прийнято вмотивованого рішення щодо скарги по податковому повідомленню-рішенню від 05.11.2018 №0003417/1-5606-2030, та жодним чином не висловлено позицію щодо вказаного податкового повідомлення-рішення від 05.11.2018 №0003417/1-5606-2030.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що оскільки вмотивоване рішення за скаргою позивача на його адресу не надсилалось протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу, скарга Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на податкове повідомлення-рішення від 05.11.2018 №0003417/1-5606-2030 вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків, отже податкове повідомлення-рішення є скасованим в межах адміністративного оскарження, а тому підстави для скасування його в судовому порядку відсутні.

Ухвалою Верховного Суду від 09.04.2020 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019 року у справі №520/1778/19 повернуто скаржнику.

Колегією суддів встановлено, що позивач звертався до відповідача з приводу виключення суми недоїмки в розмірі 43332,44 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 05.11.2018 №0003417/1-5606-2030 з інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 , але відповіді не отримав, вказану суму недоїмки з інтегрованої картки не виключено.

Слід зазначити, що не приведення податковим органом даних інтегрованої картки платника податку ОСОБА_1 у відповідність до висновків судового рішення по справі №520/1778/19, не призводе до виникнення у позивача обов`язку щодо сплати спірної суми недоїмки, оскільки вказаним судовим рішенням визначено, що податкове повідомлення-рішення, на підставі якого виникла спірна сума недоїмки, є скасованим в межах адміністративного оскарження.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для формування відносно позивача податкової вимоги №117646-50 від 29.05.2020 року на суму 43332,44 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому вказана податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття податкової вимоги, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, чим порушив законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року по справі № 520/11141/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року по справі № 520/11141/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 05.03.2021 року