Справа № 360/5085/20
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5085/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Луганській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) і рішення,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС України у Луганській області (далі - відповідач І), Державної податкової служби України (далі - відповідач ІІ) в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 № Ф-59585-52 у розмірі 14260,84 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення ДПС України від 18.12.2020 за вихідним № 35652/6/99-00-06-03-01-06 про результати розгляду скарги позивача від 27.11.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.10.2018 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2369 та був узятий на облік у контролюючих органах - Державній податковій інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДПС у Луганській області (код ДПІ-1214) 25.10.2018 за № 8036.

Згідно Повідомлення від 25.10.2018 за № 020, позивач перебуває на обліку як платник єдиного внеску у Державній податковій інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДПС у Луганській області (код ДПІ-1214).

Згідно з наказом Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка (в подальшому - «ЛДУВС») № 77о/с від 31.08.2017 та контрактом з науково-педагогічним працівником від 01.09.2017, позивач прийнятий на посаду доцента кафедри загально-юридичних дисциплін загально юридичних кафедр з 01.09.2017 до 31.08.2018. Контракт був продовжений.

17.06.2020 позивачем подана податкова декларація про майновий стан та доходи з додатком за формою Ф2, за якою сума оподаткованого доходу, отримана ним як особою, що провадить незалежну професійну діяльність - «діяльність у сфері права. Код згідно з КВЕД - 69.10» (діяльність у сфері права), складає - «0,00 грн».

09.11.2020 ГУ ДПС України у Луганській області сформовано вимогу № Ф-59585-52 про сплату боргу (недоїмки), якою позивача повідомлено, що станом на 31.10.2020 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 14260,84 грн.

Зазначена вимога отримана позивачем 23.11.2020.

Не погодившись із вимогою, в порядку статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», 27.11.2020 позивач її оскаржив до Державної податкової служби України.

Але, другий відповідач рішенням від 18.12.2020 № 35652/6/99-00-06-03-01-06 в задоволені обґрунтованих та законних вимог позивача щодо скасування вимоги відмовив. Зазначене рішення отримано 23.12.2020.

З посиланням на норми Податкового кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач вважає вимогу та рішення неправомірними.

27.01.2021 до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян надійшов відзив на позов Головного управління ДПС України у Луганській області (арк. спр. 61-65) в якому відповідач заперечує проти позову та зазначає, що позивач перебуває па обліку в Головному управлінні ДПС у Луганській області як самозайнята особа, яка займається незалежною професійною діяльністю з 16.10.2018.

Підставою для взяття на облік є заява позивача форми 1-ЄСВ згідно якої він просив взяти його на облік як платника єдиного внеску за видом діяльності у сфері права. Сума боргу згідно оскаржуваної вимоги 14260,84 грн складається з несплачених сум єдиного соціального внеску відповідно за IV квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн, за період з січня 2019 року по ІІІ квартал 2020 року у сумі 11803,66 грн нарахованих контролюючим органом зобов`язань.

Нараховані зобов`язання позивачем сплачені не були, внаслідок чого, контролюючим органом сформовано та направлено платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 № Ф-59585-52, яку платником отримано особисто 23.11.2020.

Позивач сам звернувся до контролюючого органу із заявою про взяття його на облік, тобто мав намір здійснювати адвокатську діяльність не зважаючи на факт перебування в трудових відносинах з Луганським державним університетом внутрішніх справ імені В.О. Дідоренка (далі - ЛДУВС), де обіймав посаду доцента кафедри державно-правових дисциплін загально університетських кафедр.

Крім того, в рамках здійснення незалежної професійної діяльності 17.06.2020 подано податкову декларацію про майновий стан і доходи.

Згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України позивач обліковується у Раді адвокатів Полтавської області. свідоцтво видане 16.10.2018 як адвокату, що здійснює індивідуальну адвокатську діяльність (свідоцтво № 2369). Дані щодо припинення або зупинення адвокатської діяльності відсутні.

Зазначене свідчить, що позивач з метою здійснення індивідуальної професійної діяльності, не зупинив індивідуальну адвокатську діяльність, став на облік до контролюючого органу, подав податкову декларацію про майновий стан і доходи, що свідчить про наявність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Відповідач І зауважує, що вимога, яка оскаржується, складається із розрахунку боргу у тому числі і за ІV квартал 2018 року тоді як позивачем надано докази на підтвердження сплати за нього ЄСВ роботодавцем лише за 2019 рік. Отже залишається необґрунтованою позиція позивача щодо сплати за нього роботодавцем єдиного соціального внеску за ІV квартал 2018 року.

З огляду на викладене у відповідності до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464- VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до виплаченої статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

29.01.2021 до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) позивач надав відповідь на відзив (арк. спр. 91-94) в якій останній зазначає аналогічні обставини, викладені у позові та вказує, що відзив не спростовує доводів та аргументів, викладених в позовній заяві.

01.02.2021 до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян надійшов відзив на позов ДПС України (арк. спр. 101-104) в якому відповідач заперечує проти позову та зазначає, що ДПС України, на підставі п. 4 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308, прийнято рішення від 18.12.2020 № 35652/6/99-00-06-03-01-06 про залишення без змін вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 № Ф-59585-52 Головного управління ДПС у Луганській області, а скарги фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвоката) ОСОБА_1 від 27.11.2020 - без задоволення.

Зазначає, що з 16.10.2018 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Луганській області як самозайнята особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. Підставою для взяття на облік є заява позивача форми 1-ЄСВ, в якій він просив взяти його на облік як платника 1 єдиного внеску за видом діяльності у сфері права. Сума боргу згідно оскаржуваної вимоги 14260,84 грн складається з несплачених сум єдиного соціального внеску відповідно, за IV квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн, за період з січня 2019 року по III квартал 2020 року у сумі 11803,66 грн нарахованих контролюючим органом зобов`язань.

Нараховані зобов`язання позивачем сплачені не були, внаслідок чого, контролюючим органом сформовано та направлено платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 № Ф-59585-52,- яку платником отримано особисто 23.11.2020.

Згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України позивач обліковується у Раді адвокатів Полтавської області, свідоцтво видане 16.10.2018 як адвокату, що здійснюй, індивідуальну адвокатську діяльність (свідоцтво № 2369). Дані щодо припинення або зупинення адвокатської діяльності відсутні.

Зазначене свідчить, що позивач з метою здійснення індивідуальної професійної діяльності, не зупинив індивідуальну адвокатську діяльність, став на облік до контролюючого органу, подав податкову декларацію про майновий стан і доходи, що свідчить про наявність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Вважає хибним посилання позивача на те, що оскільки він не здійснює адвокатської діяльності та не отримує доходу від такої діяльності, то він звільняється від сплати єдиного внеску, так як позивачем не було вчинено дій відповідно до Закону № 5076-VI щодо зупинення адвокатської діяльності. Такий обов`язок не залежить від сплати за позивача єдиного внеску роботодавцем.

Вказує, що рішення ДПС України про результати розгляду скарги саме по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не несе безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу, а тому не створює для нього жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, не порушує права свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, відтак, безпосередньо не порушує права та інтереси позивача.

Ухвалою суду від 30.12.2020 позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 46-47).

Ухвалою суду від 12.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 54-55).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , уклав з Луганським державним університетом внутрішніх справ ім. Є.О. Дідоренко в особі ректора Комарницького Віталія Мар`яновича контракт з науково - педагогічним працівником від 01.09.2017 за професією (посадою) доцент структурного підрозділу загально юридичних дисциплін строком (з урахуванням додаткової угоди № 1) до 31.08.2021 (арк. спр. 24-25, 26), що підтверджено копією трудової книжки серії НОМЕР_2 від 05.06.2001 (записи 32-34) (арк. спр. 21-23).

16.10.2018 на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області № 17 позивач отримав право на заняття адвокатською діяльністю (арк. спр. 27).

25.10.2018 позивачем подано до Сєвєродонецького управління ГУ ДФС у Луганській області заяву про взяття його на облік, як платника єдиного внеску з 16.10.2018 (арк. спр. 89) зазначивши про місце роботи (якщо робота - за наймом) доцент кафедри державно-правових наук Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Є.О. Дідоренко, код КВЕД 69.10. діяльність у сфері права, що підтверджено реєстраційними та обліковими даними (арк. спр. 67), повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску № 020 від 25.10.2018 (арк. спр. 28) та довідкою про взяття на облік платника податків № 016 від 25.10.2018 (арк. спр. 29).

17.06.2020 позивачем подано звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік, у якій зазначено про відсутність доходів (арк. спр. 30-31).

09.11.2020 ГУ ДПС України у Луганській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-59585-52 в якій зазначено, що сума боргу позивача станом на 31 жовтня 2020 року, яка становить 14260,84 грн, у тому числі, недоїмка - 14260,84 грн (арк. спр. 32, 68).

Згідно з даними інтегрованої картки за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 31 жовтня 2020 року за позивачем обліковується недоїмка по сплаті єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців в тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність сумі 14260,84 грн (арк.спр. 66).

Відповідно розрахунку боргу з єдиного соціального внеску по особі, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-59585-52 за кодом класифікації доходів бюджету 71040000, залишок непогашеного грошового зобов`язання позивача складає 14260,84 грн (арк. спр. 74).

Позивачем 27.11.2020 направлено на адресу Державної податкової служби України скаргу на вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-59585-52 від 09.11.2020 (арк. спр. 33-39).

Рішенням від 18.12.2020 № 35652/6/99-00-06-03-01-06 ДПС України скаргу позивача на вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-59585-52 від 09.11.2020 залишено без задоволення, а оскаржувану вимогу залишено без змін (арк. спр. 40а-42).

Відповідно до довідки про нараховану заробітну плату та єдиний соціальний внесок № 97 від 22.11.2019 ОСОБА_1 працює у ЛДУВС імені Е.О. Дідоренка на посаді доцента, форма працевлаштування основна, за період з жовтеня 2018 року по жовтень 2019 року йому щомісяця нараховувалась заробітна плата та сплачувався ЄСВ (22%) у розмірі не менше мінімального страхового внеску (арк. спр. 112, 115).

Згідно з довідкою про нараховану заробітну плату та єдиний соціальний внесок № 126 від 26.11.2020 ОСОБА_1 працює у ЛДУВС імені Е.О. Дідоренка на посаді доцента, форма працевлаштування основна, за 2019 рік йому щомісяця нараховувалась заробітна плата та сплачувався ЄСВ (22%) у розмірі не менше мінімального страхового внеску (арк. спр. 44).

Відповідно до довідки про доходи № 202 від 04.03.2021 ОСОБА_1 у2020 році працював у ЛДУВС імені Е.О. Дідоренка на посаді доцента, форма працевлаштування основна, у 2020 році йому щомісяця нараховувалась заробітна плата та сплачувався ЄСВ (22%) у розмірі не менше мінімального страхового внеску (арк. спр. 116).

Крім того, довідкою про доходи № 203 від 04.03.2021 підтверджено, що позивач з вересня по грудень 2020 року працював на посаді старшого викладача, форма працевлаштування внутрішній сумісник, та йому нараховано за вказаний період заробітну плату, з якої сплачено ЄСВ (арк. спр. 117).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту (ч. 1 статті 15 Закону № 5076-VI).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено таке:

- сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина п`ята);

- єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома);

- платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма);

- єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята).

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та встановлені обставини в розрізі системного аналізу наведених норм права, суд дійшов висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19, від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 та від 03.12.2020 у справі № 140/2122/19.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягають відповідачі щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Суд зазначає, що позивач отримав з 16.10.2018 право здійснювати незалежну професійну адвокатську діяльність індивідуально, і за 2019 рік ним самостійно подано звіт про відсутність сум отриманого доходу від такої діяльності.

Разом з тим, ще до отримання права здійснювати незалежну професійну діяльність позивач у 2017 році уклав контракт з Луганським державним університетом внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка який є строковим трудовим договором, а тому був найманим працівником - доцентом кафедри державно-правових наук Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Є.О. Дідоренко (далі - ЛДУВС).

За період, значений у спірній вимозі про сплату боргу (недоїмки), роботодавець (ЛДУВС) сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується відповідачами та підтверджується матеріалами справи.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально судом не встановлено, а відповідачами не надано, у зв`язку з чим відповідно до частини першої статті 86 КАС України обставини відсутності у позивача протягом 2018-2020 років доходу від провадження незалежної професійної адвокатської діяльності окремо від доходів, не підлягають доказуванню.

Суд також враховує, що відповідно до приписів пункту 63.1 статті 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За цих обставин варто зазначити, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Суд звертає увагу на той факт, що позивач працював на посаді за основною формою працевлаштування.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в податкових органах не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється податковим органом незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом зокрема у постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 05.12.2019 у справі №260/358/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 27.02.2020 у справі №0440/5632/18 та від 05.11.2020 у справі №460/2442/19.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Оскільки судом встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 № Ф-59585-52 охоплює період, в якому позивач був взяття на облік осіб, як самозайнята особа перебуваючи у трудових відносинах з роботодавцем, яким сплачував єдиний соціальний внесок у більшому від мінімального розмірі, суд дійшов висновку про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 № Ф-59585-52 у розмірі 14260,84 грн.

За встановлених обставин, суд також вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення ДПС України від 18.12.2020 №35652/6/99-00-06-03-01-06 про результати розгляду скарги позивача від 27.11.2020, з огляде на наступне.

За вимогами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Процедуру подання та розгляду контролюючим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - вимога) та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами десятою та одинадцятою статті 25 Закону №2464-VI скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених частиною дванадцятою зазначеної статті, визначає Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 №1124 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308 (далі - Порядок №1124, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІІ "Подання первинної скарги" Порядку №1124 у разі якщо скаржник вважає, що контролюючий орган у районі, місті (крім міста Києва), районі у місті, об`єднаний чи спеціалізований неправильно визначив суму недоїмки або прийняв рішення про накладення штрафу та нарахування пені, що суперечить законодавству про загальнообов`язкове державне соціальне страхування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, він має право оскаржити таке рішення у відповідному головному управлінні ДФС в області, місті Києві.

Первинна скарга повинна бути подана до відповідного головного управління ДФС в області, місті Києві протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги або рішення територіальних контролюючих органів про нарахування пені та накладення штрафу.

Наведені норми Порядку №1124 регламентують процедуру подання та розгляду контролюючим органом первинних скарг лише на ті вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які винесені контролюючими органами у районі, місті (крім міста Києва), районі у місті, об`єднаними чи спеціалізованими контролюючими органами.

Згідно з пунктом 1 розділу IІІ "Подання повторної скарги" Порядку № 1124 у разі якщо головні управління ДФС в областях, місті Києві надсилають скаржнику рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий скаржник має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до ДФС.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV "Розгляд скарг" контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Скарга, подана з порушенням порядку і строків, визначених пунктом 3 розділу II та пунктом 1 розділу IІІ цього Порядку, а також відкликана відповідно до цього Порядку, не підлягає розгляду контролюючими органами, про що виноситься рішення про залишення скарги без розгляду та робиться відмітка в журналі реєстрації скарг.

Рішення ДФС, прийняте за розглядом скарги, може бути оскаржене в судовому порядку (пункт 6 розділу IІІ "Подання повторної скарги" Порядку № 1124).

З даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду після отримання рішення ДФС про залишення його скарги без розгляду.

Після отримання рішення ІІ відповідача, позивач скористався правом судового оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки).

За результатами судового розгляду встановлено, що підстав для нарахування боргу (недоїмки) з єдиного внеску позивачеві у контролюючого органу не було, а тому обставини прийняття рішень про залишення скарг позивача без розгляду не можуть свідчити про правомірність нарахування єдиного внеску відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд не приймає посилання ІІ відповідача, що спірне рішення не впливає та не порушує на права та обов`язки позивача.

На думку суду, у разі визнання протиправною та скасування спірної податкової вимоги, яка рішенням вищого податкового органу залишена без змін не відповідає критерію "пропорційності", адже не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи - позивача, оскільки мета сплати єдиного внеску - страхування особи.

Суд не приймає до уваги наведені постанови Верховного Суду, оскільки справи, які переглядав суд касаційної інстанції, не стосувались спірних правовідносин, які є предметом розгляду даної справи.

Крім того, суд наголошує, що чинним законодавством України передбачено право судового оскарження рішення податкового органу за результатами розгляду скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі досліджених доказів та їх правової оцінки, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачами не доведено правомірність прийнятих рішень, тому позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1681,60 грн, що підтверджено квитанціями № 27-1758К від 28.12.2020 (арк. спр. 20) та № 27-1529К від 06.01.2021 (арк. спр. 52).

З огляду на викладене, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1681,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (місце знаходження: 93404, Луганської області, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72, ідентифікаційний код 43143746), Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 43005393, місцезнаходження: 04053, м. Київ, Шевченківський район, Львівська площа, буд. 8) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) і рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 № Ф-59585-52 у розмірі 14260,84 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення ДПС України від 18.12.2020 №35652/6/99-00-06-03-01-06 про результати розгляду скарги позивача від 27.11.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива