Справа № 826/10724/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року м. Київ № 826/10724/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «АГТ ПЛЮС»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 10.08.2017 р.,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГТ Плюс» звернулось до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 10.08.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2017 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2017 року відповідачем на підставі акту перевірки №272/26-15-14-02-04/32821859 від 19.07.2017, винесено наступні оскаржувані податкове повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення п.п.185.1, 187.1, 188.1 Податкового кодексу України зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за березень 2017 року в розмірі 87 331,00 грн;

- , яким позивачу за порушення п.п.185.1, 187.1, 188.1 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість» всього в сумі 467 666 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 374 133 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 93 533 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмового відзиву відповідача, збільшення грошового зобов`язання, зменшення розміру від`ємного значення та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на наступних обставинах: 1) в порушення 187.1 Податкового Кодексу України TOB «АГТ ПЛЮС» не визначено базу оподаткування на суму перевищення собівартості реалізованих послуг над вартістю їх продажу (за вирахуванням податку на додану вартість по операціях з постачання послуг на митній території /країни), не складено та не зареєстровано податкову накладну, чим занижено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 283 196,10 грн; 2) операція з отримання орендарем від орендодавця компенсації витрат за спожиті орендарем комунальні послуги та електричну енергію не є об`єктом оподаткування ПДВ, оскільки орендодавець не здійснює операцій з постачання орендарю комунальних послуг та електричної енергії, вартість спожитих орендарями комунальних послуг та електричної енергії відшкодовується орендарю окремо та не включається орендарем до складу орендної плати. Суми таких коштів оплачуються орендарем у вигляді відшкодування орендодавцю вартості спожитих комунальних послуг та електричної енергії і не включаються орендодавцем до бази оподаткування ПДВ. Податкові зобов`язання з ПДВ на такі операції не нараховуються.

Не погоджуючись із правомірністю та обґрунтованістю наведених в акті перевірки доводів контролюючого органу, як наслідок, правомірністю оскаржуваних ППР, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно пункту 188.1. статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове Державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших Документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Як зазначає Відповідач в Акті (стор.25 акту ) в порушення п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України ТОВ «АГТ ПЛЮС» не визначено базу оподаткування на суму перевищення собівартості реалізованих послуг над вартістю їх продажу (за вираховуванням податку на додану вартість по операціях з постачання послуг на митній території України), не складено та не зареєстровано податкову накладну, чим занижено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 283 196,1 грн, у тому числі по періодах: Червень 2015 року - 26000,77 грн; Вересень 2015 року - 94810,11 грн; Червень 2016 року - 162385,2 грн.

В акті перевірки з посиланням на первинні документи відсутнє обґрунтування того, що Позивач не визначив базу оподаткування з операцій саме по реалізації послуг та не висвітлено зміст господарських операцій позивача, за результатами аналізу яких контролюючий орган дійшов подібного висновку.

Разом із тим, наведений висновок контролюючого органу суперечить п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України, оскільки в ньому Відповідач визначає базу оподаткування, як різницю між сумою перевищення собівартості реалізованих послуг над вартістю їх продажу, а не між ціною постачання товарів/послуг та ціною їх придбання, як визначає згадана норма.

Посадовими особами контролюючого органу залишено поза увагою той факт, що норма пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України взагалі не містить таких понять, як «собівартість» та «собівартість реалізованих послуг», натомість містить поняття «ціни придбання товарів/послуг», що не є тотожним поняттям до собівартості.

В той же час, як зазначив позивач та що не було спростовано відповідачем з посиланням на відповідні первинні документи, Товариство в перевіряємому періоді визначало базу оподаткування з постачання товарів/послуг, виходячи з їх договірної ціни та не занижало її нижче ціни придбання таких товарів/послуг.

За таких обставин доводи відповідача в цій частині судом відхиляються, як документально необґрунтовані.

Стосовно доводів контролюючого органу про те, що операція з отримання орендарем від орендодавця компенсації витрат за спожиті орендарем комунальні послуги та електричну енергію не є об`єктом оподаткування ПДВ, суд зазначає наступне.

Пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Згідно підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає господарську операцію, як дію або подію, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Розрахунки по компенсації комунальних послуг, електроенергії, впливають на зміни в структурі активів та зобов`язань орендодавця, отже операція з компенсації комунальних послуг, електроенергії являється операцією постачання у розумінні оподаткування ПДВ.

Згідно п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України до бази оподаткування включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Отже, не включається до бази оподаткування лише компенсація комунальних послуг та електроенергії орендодавцю - бюджетної організації.

Оскільки в рамках даного спору відсутні обставини господарських взаємовідносин за участю бюджетної установи, доводи відповідача в цій частині також є безпідставними.

За таких обставин, оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам ч.2 ст.2 КАС України, внаслідок чого є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.08.2017р. №, №, складені Головним управлінням ДФС у м. Києві.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГТ Плюс» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 8324,96 грн (вісім тисяч триста двадцять чотири грн 96 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГТ ПЛЮС» (код 32821859, адреса: 02081, місто Київ, ВУЛИЦЯ СОРТУВАЛЬНА, будинок 2).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДФС У М. КИЄВІ (04116, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович