Справа № 946/2244/20
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/2244/20
Провадження № 2-а/946/15/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області, інспектора сектору реагування патрульної поліції Болградського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області Вилкова Дмитра Володимировича, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який заявою від 22.12.2020 року уточнив та якою просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 529182 від 03.04.2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.04.2020 року ОСОБА_1 був зупинений під час руху на автомобілі марки Volkswagen модель Polo, д/н НОМЕР_1 на трасі Одеса Рені, інспектором сектору реагування патрульної поліції Болградського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області Вилковим Д.В. Зупинка була мотивована, тим, що позивачем були порушені правила дорожнього руху, а саме, позивач не зупинився перед знаком «СТОП контроль», чим порушив п.п. 33.41 Правил дорожнього руху України. У зв`язку із чим, відносно ОСОБА_1 була винесена оскаржувана постанову по справі про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Як зазначено позивачем в позові, ним не було порушено вимоги дорожнього знаку «СТОП контроль», ним була здійснена зупинка відповідно до вимог правил дорожнього руху. Також, ОСОБА_1 заявлялась вимога щодо надання відповідних фото відео доказів вчиненого ним правопорушення. Однак, інспектор відмовився їх надавати.

Таким чином, ОСОБА_1 не було пред`явлено факту порушення п.п. 33.41 Правил дорожнього руху, у зв`язку із чим позивач зазначає, що ним не вчинялось зазначене правопорушення. Будь яких документів під час зупинки інспектором він не підписував. Ніяких документів в тому числі, постанови про накладення адміністративного стягнення позивач не отримував. Про наявність оскаржуваної постанови позивач дізнався лише 11.04.2020 року, коли отримав її поштою.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою уточненні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити.

Представник відповідача Болградського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судове засіданні відповідач інспектора сектору реагування патрульної поліції Болградського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області Вилков Дмитро Володимирович не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив справу розглянути за його відсутності та в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідно до пояснень інспектора сектору реагування патрульної поліції Болградського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області Вилкова Дмитра Володимировича під час несення служби на автодорозі М 15 Одеса Рені на стаціонарному посту СП «Кирнички», під час карантинних заходів були встановленні дорожні знаки 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та знак 33.41 «Стоп контроль», ним було зупинено автомобіль марки Volkswagen модель Polo, д/н НОМЕР_1 за порушення правил дорожнього руху, а саме дорожнього знаку 33.41 «Стоп контроль». Під час розгляду справи щодо водія ОСОБА_1 була винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та роз`яснено його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та також надана можливість ознайомитися з відео доказами даного правопорушення та ознайомитися з постановою. ОСОБА_1 відмовився знайомитися з постановою, та заявив що отримає її за місцем мешкання.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 03.04.2020 рокуінспектором сектору реагування патрульної поліції Болградського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області Вилковим Дмитром Володимировичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 529182 від 03.04.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

З постанови про накладення адміністративного стягнення від 03.04.2020 рокувбачається, що 03.04.2020 року на автодорозі М 15 Одеса Рені ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Volkswagen модель Polo, д/н НОМЕР_1 не здійснив зупинку на дорожній знак «Стоп контроль», чим порушив п. 33.41 Правил дорожнього руху України.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п. 33.41 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами), забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (пост Національної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З оскаржуваної постанови відповідача від 03.04.2020 року вбачається, що в постанові не був зазначений технічний засіб, яким здійснено відеозапис та на адресу суду відповідачами відеозапис або відповідні фото, що фіксують вчинене правопорушення надані не були.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підставою для накладення інспектором поліції штрафу може бути фото- та відеофіксація, а також показання свідків. Візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення. Відповідну Постанову у справі № 357/10134/17 Верховний Суд прийняв 23.10.2019 року.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Проте, відповідачами в даному випадку не надано жодних належних доказів на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачами не було надано жодного допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 529182 від 03.04.2020 року за ч.1 ст.122 КУпАП винесену відносно ОСОБА_1 , інспектором сектору реагування патрульної поліції Болградського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області Вилковим Дмитром Володимировичем і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 20.06.1995 року, РНОКПП НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Болградського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області (розташоване за адресою: Одеська область, м. Болград, пр. Соборний, 97), інспектора сектору реагування патрульної поліції Болградського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області Вилкова Дмитра Володимировича (місце знаходження: Одеська область, м. Болград, пр. Соборний, 97), Головного управління Національної поліції в Одеській області (розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 12) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 529182 від 03.04.2020 року за ч.1 ст.122 КУпАП винесену відносно ОСОБА_1 і провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Текст рішення складено 03 березня 2020 року.

Суддя: О.О.Бурнусус