Справа № 465/8848/20
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

04.03.2021 р. м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Величка О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Беркій Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву позивача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19), Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), третя особа - інспектор УПП у Львівській області Куприянчик Володимир Володимирович (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19), про скасування постанови серії ДПО18 № 983824 від 18.12.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебувала адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, Департаменту патрульної поліції, третя особа - інспектор УПП у Львівській області Куприянчик Володимир Володимирович, про скасування постанови серії ДПО18 № 983824 від 18.12.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18.02.2021 року вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 983824 від 18.12.2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП, - скасовано. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, - закрито. В решті позовних вимог - відмовлено.

Як зазначено у вказаному рішенні, представник позивача - адвокат Бень Б.З. під час розгляду справи по суті заявив, що відповідно до ст.143 КАС України в частині стягнення витрат на правову допомогу просить вирішити таку позовну вимогу шляхом ухвалення додаткового рішення суду із урахуванням поданих доказів після ухвалення рішення суду по суті позову.

24.02.2021 року від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшло поштове відправлення, надіслане з дотриманням строків, визначених ч.7 ст.139 КАС України, з клопотанням про стягнення з відповідача - Департаменту патрульної поліції витрат на правову допомогу, до якого долучено документи на підтвердження цих витрат в розмірі 6000 грн.

Також 24.02.2021 року позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить прийняти додаткове рішення шляхом вирішення питання про стягнення з відповідача - Департаменту патрульної поліції судового збору, який становить 420 грн. 40 коп.

В контексті положень ст.252 КАС України зазначені клопотання є заявою позивача про ухвалення додаткового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із частиною другою вказаної статті заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина третя статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України).

Сторони належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи, проте в судове засіданя не прибули. Тому з урахуванням положень ч.3 ст.252 КАС України суд вважає за можливе розгляд справи здійснювати за їх відсутності.

Представником відповідача 17.02.2021 року надіслано на адресу суду клопотання, відповідно до якого остання заперечує щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу. Вказує, що розмір заявлених витрат є неспівмірним до даної справи та таким, що не відповідає істотним обставинам справи. Позовна заява подана за підписом позивача, що ставить під сумнів факт складання такої адвокатом. Відсутнє також підтвердження виконання зазначеної послуги. Позивачем також не надано договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт та жодного документу, який б підтверджував понесені витрати. Із урахуванням зазначеного, просить відмовити в задоволені позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з рішення Франківського районного суду м. Львова від 18.02.2021 року, суд, задовольняючи частково адміністративний позов ОСОБА_1 , не вирішив питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору.

Розглядаючи заяву позивача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, що пов`язані із прибуттям до суду.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.ч.1, 7, 9 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 усправі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, до клопотання про ухвалення додаткового рішення позивач додав: договір про надання правової допомоги від 18.12.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та АО «Львівська адвокатська компанія» в особі Беня Б.З., згідно п.1 якого виконавець зобов`язується надати замовнику правову допомогу з питань представлення інтересів замовника в Управлінні патрульної поліції, судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій по справі щодо оскарження притягнення до адміністративної відповідальності та згідно п.4.1 розмір витрат на оплату послуг адвоката становить 1000 грн. за 1 годину роботи адвоката; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 9 від 18.02.2021 року, відповідно до якого адвокатом Бень Б.З. приянто від ОСОБА_1 оплату в розмірі шість тисяч гривень згідно договору про надання правової допомоги від 18.12.2020 року; розрахунок гонорару по справі № 465/8848/20, згідно якого адвокат Бень Б.З. надав позивачу ОСОБА_1 шестигодинну правову допомогу, яка включала: усну консультацію - 1 год.; надання правничої допомоги під час складання постанови серії ДПО 18 № 983824 - 1 год; надання правничої допомоги на штраф-майданчику ЛКП «Львівелектротранс» - 1 год.; підготовку позовної заяви - 2 год.; участь в судовому засіданні - 1 год.

Аналіз наданої позивачем документації, яка стосується надання йому професійної правничої допомоги, вказує на те, що не усі її види можуть бути віднесені до судових витрат, які підлягають розподілу. Так, відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката складається з витрат за представництво в суді та на іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою. Таким чином, законодавство прив`язує розмір витрат на правову допомогу до конкретної справи, яка розглядається судом, і в межах якої така допомога надавалася. Водночас, як слідує із розрахунку гонорару у справі №465/8848/20, наданого позивачем, у такий адвокатський гонорар включено, зокрема, усну консультацію (1 год.), надання правничої допомоги під час складання постанови серії ДПО18 №983824 в УПП (1 год.), а також надання правничої допомоги на штрафмайданчику ЛКП "Львівелектротранс" (1 год.), які мали місце 18.12.2020 року, тобто під час здійснення представництва інтересів позивача перед органами поліції. Відповідно, витрати на дані види правничої допомоги не можуть бути віднесені до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді. Водночас підготовка позовної заяви (2 год.) та участь в судовому засіданні (1 год.) відповідають критеріям, визначеним у ст.ст.132, 134 КАС України, їх оплата підлягає включенню до складу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки така надавалася саме у суді, тобто безпосередньо пов`язана з розглядом справи судом. З огляду на визначену у п.4.1 договору про надання правової допомоги від 18.12.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та АО «Львівська адвокатська компанія» в особі Беня Б.З., вартість 1-ї години роботи адвоката у сумі 1000 грн., з відповідача підлягає стягненню на користь позивач 3000 грн. (3 год. х 1000 грн.) витрат на правничу допомогу адвоката.

Тому з огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, часткове задоволення позовних вимог, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про часткове задоволення клопотання позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Судовий збір відповідно до положень ст.ст.132, 139, 143 КАС України підлягає стягненню з відповідача.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених статтею 252 КАС України підстав для ухвалення додаткового рішення, а тому, заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з понесенням витрат на правничу допомогу та сплату судового збору необхідно задовольнити частково.

Згідно із ч. 5 ст. 139 КАС України судові витрати слід стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

При цьому, суд враховує, що згідно з п.3 р.І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015 р. (із подальшими змінами), Департамент складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції. Відповідно до п.4 р.І вказаного Положення Департамент патрульної поліції організовує діяльність підрозділів патрульної поліції, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.

З урахуванням наведенного відповідач - Управління патрульної поліції у Львівській області є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, а його фінансування забезпечується Департаментом патрульної поліції. Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, має печатки із зображенням Державного Герба України, інші печатки та штампи (Прикінцеві положення наказу №73 із змінами).

Тому судові витрати у справі підлягають стягненню власне за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, 252, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,суд -

ВИРІШИВ:

Заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

В решті заяви про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Франківський районний суд м. Львова

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області (79053, м. Львів, вул. Перфецького,19).

Відповідач: Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

Третя особа: інспектор УПП у Львівській області Куприянчик Володимир Володимирович (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19).

Cуддя Величко О.В.