Справа № 480/121/20
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2021 року Справа №480/121/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/121/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення у день звільнення з військової служби з позивачем розрахунку по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
- поновити позивачу порушені права шляхом зобов`язання відповідача провести розрахунок та виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, виходячи з його вартості станом на 1 січня 2020 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні (невиплата грошової компенсації за неотримане речове майно) 15.11.2019 року по день фактичного розрахунку.
Свої вимоги мотивує тим, що на час виключення його із усіх видів забезпечення наказом від 15 листопада 2019 року № 561-ОС 3-ім прикордонним загоном не проведено повного розрахунку по грошовому забезпеченню, а саме не проведена та не виплачена грошова компенсація вартості за недоотримане речове майно під час проходження служби, розрахована відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 року. Зазначає, що неправомірними діями командування військової частини НОМЕР_1 порушені його соціальні права на отримання повного остаточного розрахунку при звільненні. Таким чином, згідно зі ст.116,117 КЗпП України він має всі правові підстави вимагати від відповідача виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 10.01.2020р. відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.17-27), в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити та розгляд справи проводити з повідомленням сторін. Зокрема, у поданому відзиві посилається на те, що після надходження відповідного фінансування 26.12.2019 року позивачу було виплачено грошову компенсацію за речове майно. Термінів виплати вказаної компенсації жодним нормативним актом не передбачено. Тобто, будь-якої бездіяльності з боку прикордонного загону не було. Оскільки ОСОБА_1 проходив військову службу та одержував грошове забезпечення за рахунок держави, тобто, не знаходився в трудових відносинах з Державною прикордонною службою України, то відносно нього не застосовуються положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку є також необґрунтованими.
Ухвалою від 10.02.2020р., враховуючи обсяг та характер наданих доказів, якими учасники справи підтверджують свої доводи та заперечення, з метою забезпечення повного, об`єктивного та всебічного дослідження обставин справи, суд, на підставі ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, задовольнив клопотання представника відповідача та подальший розгляд справи вирішив проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивачем подана відповідь на відзив (а.с.37-40), згідно з якою системний аналіз положень статті 9-1 Закону 2011,пункту 293 Положення № 1115, а також пунктів 2, 3 Порядку №178 свідчить, що військовослужбовці на час звільнення їх з військової служби мають право на отримання грошової компенсацію вартості за недоотримане речове майно. На виконання зазначених нормативно правових акті України 15 листопада 2019 року він звернувся із заявою (рапортом) до командування військової частини, про те що замість недоотриманого речового майна бажає отримати грошову компенсацію. Проте всупереч зазначених нормативно правових актів України, на час його виключення з особового складу військової частини та всіх видів забезпечення грошова компенсація вартості за недотримане речове майно виплачено не була, що є порушенням Луганським прикордонним загоном його прав та охоронюваних законом інтересів. Оскільки грошову компенсацію за недоотримане речове майно йому не виплачено в день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, тобто 15.11.2019 року, то вказане свідчить про те, що при звільненні військова частина НОМЕР_1 не провела з ним повного розрахунку. Відтак відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, а саме з 16.11.2019р. до 26.11.2019р.
Ухвалою від 30.07.2020р. провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/35/20, оскільки ним на користь позивача вже стягнуто середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за 2019 рік в сумі 4670,03грн.
25.01.2021р. провадження у справі поновлено, справа призначена до судового розгляду.
Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи за адресою, вказаною у позовній заяві, в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи містяться його заяви про розгляд справи у його відсутність (а.с.62,81,90).
Представник відповідача, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.30).
15.11.2019 року його було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення в/ч НОМЕР_1 (а.с.29).
Того ж дня позивач звернувся із заявою до в/ч НОМЕР_1 про те, що не бажає отримувати речове майно, а бажає отримати грошову компенсацію за речове майно, одночасно йому було повідомлено про можливість виплати одноразової грошової допомоги за речове майно виключно після надходження цільового фінансування до в/ч 9938 (а.с.28).
Після надходження відповідного фінансування, 26.12.2019 року ОСОБА_1 було виплачено грошову компенсацію за речове майно (а.с.93, зворотній бік).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення у день звільнення з військової служби з позивачем розрахунку по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно суд зазначає.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною першою статті 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» визначено, що держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.
Частиною третьою статті 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачено, що військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до статті першої Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до абзацу першого пункту першого статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до абзацу другого пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 178 цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця (пункт 3 Порядку № 178).
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку № 178).
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку № 178).
Згідно з частиною другою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пунктів 292-293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення) наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.
Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
Аналіз викладених правових норм дає підстави дійти наступних висновків.
Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема, щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Звільнена з військової служби особа, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена матеріальним і грошовим забезпеченням. Тобто, у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення продовольчого, речового та грошового забезпечення.
Грошова компенсація вартості за неотримане речове майно має бути виплачена військовослужбовцю, який звільняється зі служби, на день його виключення зі списків особового складу частини. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, яка в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України враховується судом при вирішенні цього спору.
Отже, станом на день виключення позивача зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, відповідач не провів з ним розрахунку у повному обсязі, а саме не виплатив грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Таким чином, обмежене фінансування жодним чином не може впливати на наявність чи відсутність у позивача права на виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Підсумовуючи вищенаведене, суд, з урахуванням фактичних обставин справи та встановленого правового регулювання спірних правовідносин доходить висновку про те, що, не провівши з позивачем на день його виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення розрахунку у повному обсязі, а саме не виплативши грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, відповідач учинив протиправну бездіяльність, а тому позовна вимога у цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Водночас, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) провести розрахунок та виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, виходячи з його вартості станом на 1 січня 2020 року, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, така компенсація вже була виплачена ОСОБА_1 у грудні 2019 року.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні (невиплата грошової компенсації за неотримане речове майно) 15.11.2019 року по день фактичного розрахунку суд зазначає.
Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку.
Так, стаття 116 Кодексу законів про працю України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Стаття 117 Кодексу законів про працю України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду справи №480/121/20 є зобов`язання 3-го прикордонного загону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні (невиплата грошової компенсації за неотримане речове майно) з 15.11.2019р. по день фактичного розрахунку, яким є 27.12.2019р.
При цьому, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.07.2020р. у справі №480/35/20, яке набрало законної сили, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, на користь позивача вже стягнуто середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації заробітної плати, невиплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій) за 2019 рік в сумі 4670,03грн.
Тобто період з дня звільнення позивача з військової служби до 27.12.2019р. (день фактичного розрахунку), за який він просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у справі №480/121/20, входить до періоду, який починається з дня звільнення його з військової служби до 03.04.2020р. (день виплати йому компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019 рік), за який йому рішенням суду від 30.07.2020р. у справі №480/35/20 стягнуто середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а тому в даному випадку настає повторне стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка вже присуджена судом до нарахування та виплати, тобто має місце накладення періоду, який є предметом позовних вимог.
Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі №822/1/15, в якій зазначено, що оскільки в іншій справі за позовом позивача до того ж відповідача уже зобов`язано здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за той самий період, то висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованими.
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, позовні вимоги у цій частині також не належить задовольнити.
Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», при зверненні з цим позовом до суду судовий збір не сплачував, а відтак, його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення у день звільнення з військової служби з ОСОБА_1 розрахунку по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова