Справа № 420/428/20
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 р. Категорія 106030000м.ОдесаСправа № 420/428/20
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції, з урахуванням індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 01.03.2019 р. по 22.12.2019 р. включно, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУ НП в Одеській області), в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив: - визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції відносно ОСОБА_1 ; - зобов`язати ГУ НП в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції, з урахуванням індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 01.03.2019 р. по 22.12.2019 р. включно, мотивуючи його тим, що в день його звільнення (18.09.2017 р.) належна сума до виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції з урахуванням індексації грошового забезпечення у розмірі 4 756, 45 грн. виплачена не була, а остаточний розрахунок на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 р. у справі № 420/3119/19 проведено ГУ НП в Одеській області 23.12..2019 р., в зв`язку з чим відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не здійснення з позивачем остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції. З урахуванням наведеного, на думку позивача, наявні підстави для стягнення з ГУ НП в Одеській області на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції, з урахуванням індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції в розмірі 94 362, 84 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції відносно ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції, з урахуванням індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 14.11.2019 р. по 22.12.2019 р. включно. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині відмови у позові та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що відповідачем допущено порушення строку розрахунку при звільненні, що є підставою для виплати середньомісячного грошового забезпечення (середнього заробітку) за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ НП в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При цьому, позивач не надав до суду доказів, що відповідач порушив виплату належних йому сум при звільненні у передбаченому законом строки за відсутності спору про їх розмір.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з наказу начальника ГУ ПН в Одеській області № 303 о/с від 26.11.2015 р. відповідно до п.п. 9, 12 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" призначено прибулих з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціального звання поліції в порядку переатестування та установленням посадових окладів згідно зі штатним розписом з 07.11.2015 р., зокрема ОСОБА_1 , інспектором-черговим Суворовського відділу поліції в місті Одесі ГУ НП в Одеській області з присвоєнням спеціального звання "майор поліції" (а.с.25).

Наказом ГУПН в Одеській області № 1204 о/с від 25.07.2017 р. ОСОБА_1 призначено на посаду старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУ ПН в Одеській області (а.с. 26).

Відповідно до наказу начальника ГУ ПН в Одеській області № 1483 о/с від 18.09.2017р., майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч.1 ст. 77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію" (а.с.27).

Наказом ГУ НП в Одеській області № 1602 о/с від 06.10.2017 р. внесено зміни до наказів № 1483 о/с від 18.09.2017 р. в частині звільнення ОСОБА_1 , а саме: змінено слова "відрахувати з грошового забезпечення за 15 діб надмірно зарахованої частини чергової відпустки за 2017 рік" словами "виплативши грошову компенсацію за 4 доби невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01.01.2017 р. по день звільнення" (а.с.28).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.02.2018р. у справі № 815/6400/17, що набрало законної сили 16.04.2018 р., стягнуто з ГУ ПН в Одеській області середній заробіток за весь час затримки належних до виплати при звільнені ОСОБА_1 зі служби у поліції коштів у сумі 15 967, 44 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 р. у справі № 1540/4650/18, яке набрало законної сили 16.01.2019 р., визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Одеській області щодо не врахування та невиплати індексації грошового забезпечення під час служби в поліції відносно ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 р. по 18.09.2017 р. включно; зобов`язано ГУ НП в Одеській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення під час служби в поліції ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 р. по 18.09.2017 р. включно.

12.02.2019 р. Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 р. у справі № 1540/4650/18 (а.с. 37).

28.02.2019 р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 р. у справі № 1540/4650/18 ГУ НП в Одеській області на картковий рахунок позивача в АТ "Ощадбанк" перераховано суму нарахованої індексації грошового забезпечення під час служби в поліції за період з 07.11.2015 р. по 18.09.2017 р. включно в розмірі 2 809, 00 грн., що підтверджується копіями виписки по картковому рахунку позивача, листа ГУ НП в Одеській області № 14/Л-99 від 29.03.2019 р. (а.с. 38-40).

Також позивачу була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 128 781, 63 грн.

24.05.2019 р. позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ НП в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення недосплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції, у задоволенні якого відмовлено (рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2019р. у справі № 420/3119/19).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 р. у справі № 420/3119/19 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2019р. скасовано та, зокрема, визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Одеській області щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням виплаченої суми індексації грошового забезпечення згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 р. по справі № 1540/4650/18; зобов`язано ГУ НП в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням виплаченої суми індексації грошового забезпечення згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 р. по справі № 1540/4650/18 та з урахуванням вже виплачених сум одноразової грошової допомоги.

06.12.2019 р. Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 р. у справі № 420/3119/19 (а.с. 49).

23.12.2019 р. на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 р. у справі № 420/3119/19 ГУ НП в Одеській області на картковий рахунок позивача в АТ "Ощадбанк" перераховано суму коштів у розмірі 4 756, 45 грн., що підтверджується копіями виписки по картковому рахунку позивача, листа ГУ НП в Одеській області № 14/12 від 09.01.2020 р. (а.с. 50-51).

27.12.2019 р. (вх. № 271219) позивач направив до ГУ НП в Одеській області звернення щодо нарахування та виплати середньомісячного грошового забезпечення (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в поліції коштів (одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції з урахуванням індексації грошового забезпечення) з 01.03.2019 р. по 23.12.2019 р. (а.с. 52-53).

08.01.2020р. (вих. № 14/Л-648) ГУ НП в Одеській області за результатами розгляду вищевказаного звернення повідомлено позивача про відсутність можливості здійснити виплату, про яку зазначив позивач у зверненні (а.с. 54).

Не погоджуючись із вищевказаним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги на підставі ст. 117 КЗпП України.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України "Про Національну поліцію" поліція здійснює свою діяльність на засадах відкритості та прозорості в межах, визначених Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч.2, 3 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби

За змістом п. 23 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 р., поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення. При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз вказаних норм свідчить, що зобов`язання виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу виникає у роботодавця з рішення органу, який розглядав трудовий спір.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено з 18.09.2017р. зі служби в поліції, тоді як, фактичний розрахунок (виплату одноразової грошової допомоги при звільненні) не проведено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 р. у справі № 420/3119/19 позов задоволено та, зокрема, зобов`язано ГУ НП в Одеській області здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням виплаченої суми індексації грошового забезпечення згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 р. по справі № 1540/4650/18 та з урахуванням вже виплачених сум одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає, що оскільки остаточний розрахунок на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 р. у справі № 420/3119/19 ГУ НП в Одеській області проведено 23.12.2019 р., відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не здійснення з позивачем остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції та є підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції, з урахуванням індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції в розмірі 94 362, 84 грн.

На думку позивача, він має право на отримання середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби по день фактичного розрахунку, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України.

Так, з аналізу вищевикладених положень КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби.

В свою чергу, надаючи правову оцінку спірним правовідносин необхідно зазначити, що непоширення норм КЗпП України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

При цьому, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, а тому суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на всіх працівників.

В даному випадку, аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10 травня 2019 року (справа № П/811/276/16), від 07 лютого 2019 року справа (справа № 804/5067/16), від 14 березня 2019 року (справа № 820/660/17).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

ЄСПЛ трактує поняття "якість закону" таким чином, а саме - національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. andOthers v. Bulgaria", заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), "Олександр Волков проти України" ("OleksandrVolkov v. Ukraine", заява № 21722/11, § 170).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. А роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11 листопада 1996 року "Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32, "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року "Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, § 65).

На думку суду, висновок, викладений у рішенні ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України", а саме у пункті 57 рішення, не узгоджується та суперечить практиці Верховного Суду України, за яким після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (постанова від 15 вересня 2015 року провадження № 21-1765а15).

Як вбачається із рішення ЄСПЛ, позовні вимоги у спорі, який передано на розгляд ЄСПЛ, ґрунтувались на тому, що ст. 117 КЗпП України надавала заявниці право на отримання компенсації за несвоєчасну виплату заборгованості із заробітної плати до дня її фактичної виплати, навіть за періоди невиконання рішення, якими присуджувалась така виплата.

Аналізуючи застосування судами ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ЄСПЛ у рішенні вказав, що обґрунтуванню, наведеному судами, не вистачає чіткості і ясності, оскільки суди детально не розглянули двояку дію ст.117 КЗпП України, однак воно не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно.

Крім того, у пункті 58 рішення ЄСПЛ вкотре наголосив, що він не є апеляційним судом для оскарження рішень національних судів та, як правило, саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам (рішення у справі WaiteandKennedy v. Germany), заява № 26083/94, пункт 54, ЄСПЛ 1999-I).

Відповідно за висновком ЄСПЛ не було порушення статті 6Конвенції щодо скарги заявниці на відсутність доступу до суду (пункт 59 рішення).

За таких обставин Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 р. у справі № 821/1083/17 дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що ЄСПЛ надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів ст. 117 КЗпП України всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15 вересня 2015 року провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 р. у справі № 21-1765а15.

Разом з тим ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 1 ст. 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст.117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

У даному випадку, із матеріалів справи вбачається, що позивач, вважаючи проведений з ним розрахунок при звільненні неправильним, звертався до суду з позовом щодо зобов`язання здійснити перерахунок та виплату належних позивачу сум одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням виплаченої суми індексації грошового забезпечення згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 р. по справі № 1540/4650/18 та з урахуванням вже виплачених сум одноразової грошової допомоги.

При цьому, як вже зазначалось вище, з аналізу положень ст. 117 КЗпП України вбачається, що обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Так, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 р. у справі № 420/3119/19 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 р. скасовано та, зокрема, зобов`язано ГУ НП в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням виплаченої суми індексації грошового забезпечення згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2018р. по справі № 1540/4650/18 та з урахуванням вже виплачених сум одноразової грошової допомоги.

23.12.2019 р. на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019р. у справі № 420/3119/19 ГУ НП в Одеській області на картковий рахунок позивача в АТ "Ощадбанк" перераховано суму коштів у розмірі 4756,45 грн., що підтверджується копіями виписки по картковому рахунку позивача, листа ГУ НП в Одеській області № 14/12 від 09.01.2020 р. (а.с. 50-51).

Тобто, період з 14.11.2019 р. (дата набрання законної сили постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019р. у справі № 420/3119/19) по 22.12.2019 р. (23.12.2019 р. відповідач провів виплату належних позивачу сум) слід вважати у спірних правовідносинах періодом затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції, з урахуванням індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції.

Таким чином, відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням виплаченої суми індексації грошового забезпечення згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 р. по справі № 1540/4650/18 та з урахуванням вже виплачених сум одноразової грошової допомоги поза межами строку, встановленого ст.116 КЗпП України.

Враховуючи, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги на підставі ст. 117 КЗпП України.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 р. у справі № 821/1083/17.

При вирішенні спору суд враховує, що наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, зокрема, після вирішення спору.

Відтак, враховуючи наведене, аналізуючи норми чинного законодавства та встановлені судом обставини у їх сукупності, беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 р. у справі № 821/1083/17, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності ГУ НП в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції відносно ОСОБА_1 ; зобов`язання з ГУ НП в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції, з урахуванням індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 14.11.2019р.по 22.12.2019 р. включно. В решті позовних вимог слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Одеській області, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року по справі № 420/428/20, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.