Справа № 460/1469/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 рокуСправа № 460/1469/18 пров. № А/857/2661/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О. Кушнерика М.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року (суддя Карпин І.М., м.Яворів, повний текст складено 10 лютого 2020 року) у справі за його позовом до Львівської митниці ДФС про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Львівської митниці ДФС (далі Митниця) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил (далі ПМП) від 03.04.2018 №1438/20900/18 (далі Постанова) та закрити провадження у справі про ПМП.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовими рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що дійсно 29.09.2017 він ввіз на митну територію України в режимі транзит транспортний засіб, який планував вивезти за межі митної території України в термін до 5 діб. Проте, оскільки станом на 01.10.2017 автомобіль був викрадений, що підтверджується відповідним вироком суду, а в подальшому після повернення 27.02.2018 транспортного засобу його власнику такий внаслідок технічних пошкоджень, які були спричинені в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) було в майстерню по обслуговуванню автомобілів. Зазначає, що в період з 01.10.2017 по 08.02.2019 фактичними обставинами та наданими доказами доводиться наявність поважних причин неможливості вивезення автомобіля за межі митної території України.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, так як учасниками справи не подано клопотань про розгляд справи за їх участю.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду доказів про те, що він повідомляв орган доходів і зборів про обставини не можливості вивезення такого за межі України, а також не повідомив підстави не можливості вивезення транспортного засобу з 15.01.2018.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.03.2018 головним державним інспектором Митниці Огорілко М.І. було складено протокол про ПМП №1438/20900/18 (далі Протокол) щодо ОСОБА_1 у якому зафіксовано, що 29.09.2017 через митний пост «Грушів» Митниці на територію України позивачем по смузі руху «зелений коридор» у режимі транзиту ввезено автомобіль «AUDI A6», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль). Cтаном на 01.03.2018 за межі митної території України даний Автомобіль не вивезений (а.с.9-11).

Відтак, позивач перевищив встановлений статтею 95 Митного кодексу України (далі МК) строк доставки автомобіля більше ніж на 10 діб, чим порушено вимоги частини третьої статті 470 МК.

Разом з тим, на момент перетину кордону, ОСОБА_1 у відповідності до вимог статті 460 МК надав вирок Галицького районного суду м.Львова у справі №461/8529/17 від 14 грудня 2017 року (далі Вирок; набрав законної сили 15.01.2018) згідно з яким ухвалено повернути речові докази у справі, а саме Автомобіль, ключ запалення до нього, реєстраційне посвідчення (а.с.12-14).

На підставі вказаного Протоколу, Митницею 03.04.2018 було прийнято Постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ПМП, передбаченого частиною третьою статті 470 МК та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн (а.с.7-8).

Згідно частини першої статті 90 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до статті 381 МК громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

За змістом статті 93 МК товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту та бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Частиною другою статті 200 МК передбачено, що доставка товарів та документів на них повинна бути здійснена у строк, визначений статтею 95 цього Кодексу.

Згідно частини шостої статті 379 МК строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.

Статтею 95 МК передбачено, що строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту становить 10 діб (у разі переміщення діяльності одного митного органу - 5 діб).

Згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті, до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу.

У свою чергу, статтею 192 МК передбачено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний:

1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання;

2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Статтею 460 МК визначено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

«Порядок виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму» затверджений наказом Міністерства фінансів України (далі Мінфін) від 31.05.2012 №657 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 02.10.2012 за №1669/21981; далі Порядок №657; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

За змістом положень розділу VIII наведеного Порядку №657 аварія це небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи;

обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події.

Факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що особа звільняється від відповідальності за статтею 470 МК у разі наявності факту аварії або дії обставин непереборної сили за умови документального підтвердження такого факту та вчасного (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмового повідомлення найближчого митного органу про обставини події.

Вказані висновки щодо застосування наведених вище норм права узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 450/764/16-а.

Отже, такі факти як: викрадення Автомобіля є прирівняним до обставин непереборної сили (невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, внаслідок злочинних дій третіх осіб).

На підтвердження поважності причин не доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем до органу державної фіскальної служби більше ніж на 10 діб позивачем представлено копію постанови слідчого відділу Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про визначення предметів речовими доказами і прилучення їх до матеріалів кримінального провадження, відповідно до якої оглянутий під час огляду місця події Автомобіль, визнано і прилучено в якості речового доказу у кримінальному провадженні №0004331. Даний речовий доказ, а саме: Автомобіль передано на відповідальне зберігання власнику автомобіля ОСОБА_1 .

Постановою слідчого відділу Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області від 26.10.2017 про визнання предметів речовими доказами і прилучення їх до матеріалів кримінального провадження, ключ запалювання та реєстраційне посвідчення на Автомобіль, визнано речовим доказом та прилучено в якості до матеріалів кримінального провадження. Речові докази один ключ запалювання від Автомобіля, реєстраційне посвідчення на Автомобіль, передано на відповідальне зберігання в речовий склад Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції.

Крім того, Вироком встановлено, що 01.10.2017 приблизно о 07:10 год ОСОБА_2 , перебуваючи поблизу буд.№9, що по вул.Валовій у м.Львові, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, незаконно заволодів Автомобілем, що належить ОСОБА_1 вартістю 260000 грн після чого прослідував на виїзд з міста Львова та приблизно 07:49 перебуваючи у с.Солонка Пустомитівського району Львівської області, скоїв ДТП на вказаному Автомобілі, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 18600 грн, та покинувши автомобіль, з місця події втік. Даним Вироком затверджено мирову угоду, укладену між потерпілим та обвинуваченим. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 289 Кримінального кодексу України. Речові докази, а саме: Автомобіль, ключ запалювання до нього, та реєстраційне посвідчення повернуто потерпілому ОСОБА_1 . Вирок набрав законної сили 15.01.2018.

В межах викладеного апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що Автомобіль був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, а відтак позивача були поважні причини, які перешкоджали вивезти транспортний засіб за межі України з 01.10.2017 по 15.01.2018.

Водночас, як підтверджується матеріалами справи позивачем-апелянтом в період 2017-2018 років не вчинено жодних дій щодо повідомлення митного органу про факт викрадення транспортного засобу та наявністю відповідного кримінального провадження стосовно таких обставин. Позивачем не вказано підстав та умов, які перешкоджали йому виконати обов`язок, покладений на перевізника статтею 192 МК.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, в частині того, що неможливість вивезення Автомобіля до 11.02.2019 зумовлена несправностями Автомобіля внаслідок ДТП, то такі до уваги не беруться, так як в основу оскаржуваної Постанови покладено обставини щодо не вивезення транспортного засобу у строки встановлені статтею 95 МК станом на 01.03.2018. Крім того, скаржником також не додано доказів про те, що після повернення йому Автомобіля, який в подальшому перебував на ремонті про такі обставини він попереджав орган митного контролю так як це передбачено вимогами статті 192 МК.

Так, частиною третьою статті 470 МК передбачено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини першої статті 486 МК завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Приписами статті 531 МК визначено перелік підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, а саме: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом. Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Отже, застосоване до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн є обґрунтованим, а тому відсутні правові підстави для висновку про визнання протиправною та скасування Постанови.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року без змін. Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
М. П. Кушнерик