Справа № 200/1090/21-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 р. Справа№200/1090/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості та інфляції

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати заборгованості по пенсії, яка нарахована рішеннями судів у справах № 200/5701/20-а, 200/2431/20-а, 0540/8015/18-а в загальному розмірі 69343,31 гривень, стягнення заборгованості по пенсії у розмірі 69343,31 гривень на підставі рішень судів у справах № 200/5701/20-а, 200/2431/20-а, 0540/8015/18-а, стягнення суми інфляції у розмірі 19977,58 гривень.

В обґрунтування позову зазначає, що з 2003 року проходив службу в органах МВС, а у 2017 році був звільнений у зв`язку з хворобою. В дійсний час отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 30.06.2017 року.

Тричі, рішеннями суду у справах № 200/5701/20-а, 200/2431/20-а, 0540/8015/18-а. відповідача було зобов`язано здійснити перерахунок пенсії, стягнути заборгованість з пенсії та виплатити до пенсії по інвалідності надбавку непрацюючим особам з інвалідністю, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї.

07.12.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою стосовно перерахунку пенсії відповідно до рішень суду у справах № 200/5701/20-а, 200/2431/20-а та запитав про суму заборгованості та дату її виплати. Також запитав про стан виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019 року у справі № 0540/8015/18-а про виплату заборгованості з пенсії за період з 30.06.2017р. по 12.12.2018р. в розмірі 24887,21 гривень та за період з 13.12.2018р. по 31.01.2019р. в розмірі 2414,52 гривень.

Листом від 05.01.2021 року № 67-9750/Г-03/8-0500/21 відповідач підтвердив нарахування заборгованості перед позивачем згідно вказаних судових рішень на загальну суму 69343,31 гривень, проте строки погашення відповідач не вказав.

Зазначає, що спору між сторонами стосовно невиплаченої суми пенсії немає.

З зазначених причин вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати нарахованої судовими рішеннями пенсії на протязі 1304 днів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 2 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до наказу Донецького окружного адміністративного суду від 08.02.2021 року № 18/В-г суддя Голубова Л.Б. у період з 24.02.2021 року по 05.03.2021 року перебувала в щорічній основній відпустці, у зв`язку з чим, суд розглядає зазначену справу в перший робочий день.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву від 18.02.2021 року № 0500-0602-8/3890 (а.с. 198-200). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач є одержувачем пенсії по інвалідності. Зазначає, що передумовою виникнення даного позову є невиконання відповідачем рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року у справі № 200/2431/20-а, постанов Першого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019 року у справі №0540/8015/18-а та від 23.09.2020 року у справі № 200/5701/20-а.

Вказує, що невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Зазначає, що спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання рішень суду, що висловлено в рішенні Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 0240/2223/18-а.

Також зазначає, що положеннями КАС України не передбачено звернення з позовною заявою з вимогою про виконання рішення місцевого адміністративного суду.

Наголошує, що у Головному управлінні відсутні рахунки, відкриті в органах Державної казначейської служби України, що унеможливлює виконання судових рішень.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року у справі № 200/2431/20-а відповідачем здійснено перерахунок пенсії та сформовано розмір доплати за судовим рішенням в розмірі 39862,01 гривень.

На виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі № 200/5701/20-а відповідачем здійснено позивачу перерахунок пенсії та сформовано розмір доплати за судовим рішенням в сумі 2179,57 гривень.

На виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019 року у справі № 0540/8015/18-а відповідачем сформовано розмір доплати за судовим рішенням в сумі 27301,73 гривень.

Виплата пенсій за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» згідно статті 8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, тому нараховані суми доплат мають бути виплачені за рахунок бюджетних коштів, а не за рахунок власних коштів ПФУ, що надійшли за рахунок надходжень від сплати єдиного соціального внеску.

Вважає, що стягнення зазначеної суми буде подвійною відповідальністю за одне й те ж зобов`язання, що є недопустимим, про що сказано в постанові Великої палати Верховного суду від 16.01.2019 року у справі № 452/3296/16.

Щодо стягнення індексації зазначає, що компенсація здійснюється відповідно до Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ. Між тим спірні правовідносини врегульовані пенсійним законодавством, зокрема статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка гарантує нарахування компенсації втрати частини доходів.

Позивач не є кредитором по відношенню до Головного управління, тому його вимоги про стягнення заборгованості з пенсії з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення є безпідставними, оскільки Закон № 2050 не передбачає такої компенсації, а відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України.

З зазначених причин відповідач просив відмовити в позові ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позивачем надано заперечення на відзив (а.с. 204-209), в яких зазначає, що листом від 05.01.2021 року № 67-9750/Г-03/8-0500/21 відповідач зазначив, що виконав судові рішення та підтвердив нарахування заборгованості перед позивачем згідно вказаних судових рішень на загальну суму 69343,31 гривень, проте строки погашення відповідач не вказав, зазначивши, що виплата буде погашена за постановою КМУ щодо внутрішньо переміщених осіб.

Зазначає, що не оскаржує виконання судових рішень у зв`язку з їх виконанням. Тому посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 03.04.2019 року № 620/4261/18 є безпідставним.

Також є безпідставним посилання на постанови Верховного Суду від 29.02.2019 року № 806/2143/15 та від 25.06.2020 року № 0240/2226/18-а, оскільки вони не стосуються спірних правовідносин. Відповідач зробив перерахунок пенсії самостійно, виконавши судові рішення, однак у листі від 05.01.2021 року не міг відповісти на питання стосовно дати сплати заборгованості в сумі 69343,31 гривень, що прослужило причиною звернення до суду про стягнення відповідної суми заборгованості з відповідача, а не зміни способу виконання судових рішень, як зазначає відповідач у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 4). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4 зв.бік).

Позивач має право на пенсію по інвалідності, про що свідчить пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 23.07.2019 року (а.с. 5).

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як одержувач пенсії по інвалідності внаслідок війни, що не заперечується сторонами.

У зв`язку з невиплатою заборгованості по пенсії ОСОБА_1 звернувся з запитом від 07.12.2020 року до управління стосовно перерахунку пенсії за судовими рішеннями № 200/5701/20-а, 200/2431/20-а та запитав про суму заборгованості та дату її виплати (а.с. 7-8). Також запитав про стан виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019 року у справі № 0540/8015/18-а про виплату заборгованості з пенсії за період з 30.06.2017р. по 12.12.2018р. в розмірі 24887,21 гривень та за період з 13.12.2018р. по 31.01.2019р. в розмірі 2414,52 гривень.

Листом від 05.01.2021 року № 67-9750/Г-03/8-0500/21 відповідач зазначив, що виконав судові рішення та підтвердив нарахування заборгованості перед позивачем згідно вказаних судових рішень на загальну суму 69343,31 гривень (а.с. 10-11). Стосовно виплати пенсії за минулий період управління зазначило, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року у справі № 200/2431/20-а відповідачем здійснено перерахунок пенсії та сформовано розмір доплати за судовим рішенням в розмірі 39862,01 гривень.

На виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі № 200/5701/20-а відповідачем здійснено позивачу перерахунок пенсії та сформовано розмір доплати за судовим рішенням в сумі 2179,57 гривень.

На виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019 року у справі № 0540/8015/18-а відповідачем сформовано розмір доплати за судовим рішенням в сумі 27301,73 гривень.

Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року у справі № 200/2431/20-а визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не перерахунку пенсії та зобов`язано перерахувати пенсію та стягнено заборгованість з пенсії, яка виникла за період з 19.04.2019 року по 30.06.2019 року в сумі 5936,32 гривень (а.с. 41-44).

Вказане рішення було оскаржено відповідачем до Першого апеляційного адміністративного суду та набрало законної сили 24.11.2020 року на підставі постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020 року (а.с. 36-39) та виконано відповідачем в частині перерахунку пенсії.

Листом від 19.01.2021 року № 0500-0301-5/1221 відповідач повідомив державного виконавця про виконання судового рішення у справі № 200/2431/20-а в повному обсязі (а.с. 26).

Крім того, постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі № 200/5701/20-а зобов`язано Головне управління ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії, включивши до грошового забезпечення суми індексації грошових доходів, починаючи з 29.06.2017 року (а.с. 55-58).

Листом від 13.11.2020 року № 0500-0304-8/21201 відповідач повідомив державного виконавця про виконання судового рішення у справі № 200/5701/20-а в повному обсязі (а.с. 45-46).

Також рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року у справі № 0540/8015/18-а визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за результатами повторного розгляду заяви від 16.01.2018 року та зобов`язано управління повторно розглянути заяву позивача від 16.01.2018 року щодо призначення надбавки непрацюючим особам з інвалідністю, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, а в решті вимог - відмовлено (а.с. 136-139). Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019 року у справі № 0540/8015/18-а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року змінено та зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_1 до пенсії по інвалідності надбавку непрацюючим особам з інвалідністю, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї (а.с. 126-128).

Листом від 18.03.2020 року № 0500-0302-8/4963 відповідач повідомив державного виконавця про виконання судового рішення у справі № 0540/8015/18-а в повному обсязі (а.с. 87).

З зазначених причин, предмет позову даної справи є інший, а саме: стягнення вже нарахованої заборгованості з пенсії позивача, вказаної в листі управління від 05.01.2021 року № 67-9750/Г-03/8-0500/21, надісланого на запит позивача від 07.12.2020 року.

Суд зазначає, що спору між сторонами стосовно невиплаченої суми заборгованості по пенсії немає.

Вказані кошти не виплачені у зв`язку з відсутністю додаткового фінансування бюджету Пенсійного фонду.

Таким чином, позивач просить стягнути з управління нараховану, але не виплачену пенсію з надбавками в розмірі 69343,31 гривень, яка нарахована на виконання вказаних судових рішень Донецького окружного адміністративного суду та Першого апеляційного адміністративного суду та просить стягнути суму інфляції на невиплачену суму пенсії в розмірі 19977,58 гривень.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо невиплати пенсії позивачу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: Донецька область, м. Єнакієве, то він є внутрішньо переміщеною особою, яка одержує пенсію по інвалідності внаслідок війни на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно статті 1-1 Закону №2262 законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до статті 8 вказаного Закону виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Строки призначення і виплати пенсій по інвалідності передбачено статтею 26 цього Закону.

Пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться лише за їх заявою.

Згідно зі статтею 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

Виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

За бажанням пенсіонера доставка пенсії може здійснюватися через підприємства зв`язку за місцем його фактичного проживання незалежно від реєстрації місця проживання.

Переказ пенсії поштою або доставка її за місцем фактичного проживання пенсіонера здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Виплата пенсії за минулий час передбачена статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Позивач не отримав нараховану суму пенсії та надбавок до неї саме з вини відповідача, що було встановлено судовими рішеннями про протиправність дій Головного управління ПФУ в Донецькій області.

Статтею 60-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що посадові особи органів пенсійного забезпечення, з вини яких безпідставно сплачено пенсіонерові зайві або занижені суми пенсії, несуть відповідальність відповідно до закону.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права,Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 8, ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи № 805/402/18-а.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції» № 637, передбачено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.

Зазначені виплати, що призначені або продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм такої довідки.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Відповідач не послався на жодну конкретну норму Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування чи конкретну норму спеціального законодавства - Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що передбачають припинення виплати пенсії, тому суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно відсутності фінансування органів ПФУ як підставу для невиплати нарахованої пенсії.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Крім того, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на вищевикладене, постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 та від 21.08.2019 № 788, на які посилається відповідач, є підзаконними нормативно-правовими актами, які приймаються у відповідності до виконання Законів України, у зв`язку з чим, не можуть змінювати в бік звуження права громадян на пенсійне забезпечення, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Дана правова позиція узгоджується з позицією Верховного суду викладеною у постановах від 30 січня 2018 року у справі К/9901/3099/17; від 06 лютого 2018 року у справах К/9901/173/17, К/9901/614/17; від 13 лютого 2018 року у справах К/9901/163/17, К/9901/3741/17.

Згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, дії відповідача щодо невиплати заборгованості по пенсії позивачу не відповідають Конституції України.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, ані Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ані будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат.

Суд зазначає, що бездіяльність Кабінету Міністрів України по невизначенню окремого порядку щодо виплати заборгованості по пенсіях не може служити причиною порушення конституційного права позивача на забезпечення в старості, гарантованого державою.

Також суд зазначає, що відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України для виплати пенсії за минулий період, не є передбаченою законом підставою для невиплати заборгованості по пенсії, а Постанова КМУ № 365 та Постанова КМУ №335 є підзаконними нормативно-правовими актами, які не можуть обмежувати встановлені законодавством права на отримання пенсії позивачем.

Судом встановлено, що позивачу заборгованість по пенсії фактично нарахована, однак не виплачена, у зв`язку з чим утворилась заборгованість з пенсійних виплат в загальному розмірі 69343,31 гривень.

Разом з тим, позивач звертається до суду з вимогою стягнути зазначену суму заборгованості, що свідчить про інший предмет позову даної справи та зазначені вимогу підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми інфляції в розмірі 19977,58 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 08.02.2018 року у справі № 826/22867/15 Верховий Суд зазначив, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.

Між тим спірні правовідносини врегульовані пенсійним законодавством, зокрема, частиною 3 статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка передбачає, що виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

Позивач не є кредитором по відношенню до відповідача.

Таким чином, проаналізувавши зміст наведених норм, суд вважає, що передбачене нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, як спосіб захисту майнового права та інтересу у цивільно-правових відносинах, а тому дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, не поширюється на правовідносини, які є предметом спору у даній справі.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з цим суд зазначає, що частиною 2 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Проте позивачем не заявлено відповідних позовних вимог у цій справі.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем в частині позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до п. 8 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як прирівняна особа з інвалідністю внаслідок Другої світової війни. Докази понесення позивачем інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_2 ; адреса зазначена в позовній заяві: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості та інфляції - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії, яка нарахована в загальному розмірі 69343,31 гривень.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість по пенсії в розмірі 69343 (шістдесят дев`ять тисяч триста сорок три) гривні 31 копійку.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 09 березня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова