Справа № 826/9168/18
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року

м. Київ

справа № 826/9168/18

адміністративне провадження № К/9901/4522/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Желєзного І. В.

суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Міністерства юстиції України

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у складі головуючого судді Головань О. В. від 20.08.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Епель О. В., суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г. від 30.01.2019

у справі №826/9168/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал»

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Український капітал» (далі також - позивач, ПАТ «Банк «Український капітал») звернулося до суду із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), в якому просило: визнати протиправним та скасувати наказ від 05.05.2018 № 1545/7 про відмову в задоволенні скарги позивача від 19.04.2018; зобов`язати розглянути по суті скаргу від 19.04.2018 з доповненням до неї від 02.05.2018 № 10/1/06-676.

2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.08.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2019, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 05.05.2018 № 1545/7 «Про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» від 19.04.2018»; зобов`язано Міністерство юстиції України розглянути по суті скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» від 19.04.2018 року із доповненням до неї від 02.05.2018 № 10/1/06-676; вирішено питання судових витрат.

3. 15.02.2019 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.08.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2019, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

4. Ухвалою Верховного Суду від 26.02.2019 відкрито касаційне провадження у справі.

5. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2021 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І. В., суддів Берназюк Я. О., Чиркіна С. М.,

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30.09.2009 між ПАТ «Банк «Український капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 09сквл-09 про надання кредиту у розмірі 180 000 дол. США строком до 02.12.2011.

7. Для забезпечення виконання вказаного зобов`язання між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки про надання в іпотеку земельної ділянки розміром 0,7012 га за адресою: АДРЕСА_1.

8. З інформаційної довідки від 23.01.2018 № 111490688 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ПАТ «Банк «Український капітал» стало відомо, що передану в іпотеку земельну ділянку звільнено з-під іпотеки та реалізовано і наразі вона належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2016.

9. У зв`язку з цим 23.01.2018 позивач звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою в порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в якій, зокрема, просив провести перевірку викладених фактів та правомірність прийнятого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 рішення від 08.04.2016 № 29175933, прийняти рішення про скасування вказаної реєстраційної дії, поновити реєстраційні записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна згідно з договором іпотеки від 26.11.2009.

10. Засідання за вказаною скаргою призначено на 21.02.2018.

11. Наказом Міністерства юстиції України від 23.02.2018 р. № 577/7 «Про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» від 23.01.2018 № 10/1/06 у задоволенні скарги відмовлено у зв`язку з тим, що вона оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме не містить обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги.

12. 19.04.2018 ПАТ «Банк «Український капітал» повторно звернулося зі скаргою до Міністерства юстиції України, в якій повідомило про те, що під час засідання Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України з пояснень запрошеного приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 . Банку стало відомо, що незаконний перепродаж предмета іпотеки згідно з договором від 08.04.2016 був не єдиною протиправною дією по відношенню до банку і що ще 16.03.2016 приватним нотаріусом ОСОБА_4 було посвідчено та зареєстровано договір купівлі-продажу предмету іпотеки між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та станом на час укладення правочину земельна ділянка вже була вільна від обтяжень.

13. Також у своїй скарзі ПАТ «Банк «Український капітал» повідомило Міністерство юстиції України, що 06.03.2018 ним подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до Шевченківського УП ГУНП України у м. Києві і що подальшою перевіркою встановлено, що групою невідомих осіб вчинено шахрайські дії по відношенню до банку шляхом підроблення документів, а саме: виконавчого листа № 2-11734/15 від 12.09.2015 Броварського міськрайонного суду Київської області на підставі рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Український капітал» боргу в сумі 2 780 214, 25 грн, який не видавався, оскільки банк з відповідним позовом до суду не звертався, що підтверджується відповідною інформацією суду; матеріалів виконавчого провадження, а саме - постанови про зняття арешту з майна боржника від 10.02.2016 та акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 14.03.2016, що підтверджується інформацією органу стягнення.

14. Крім того, у своїй скарзі позивач зазначив, що вказане привело до звільнення земельної ділянки з-під іпотеки в рамках неіснуючого виконавчого провадження та реалізації предмета іпотеки невстановленій фізичній особі ОСОБА_6 через електронні торги у період відсутності правового механізму реалізації землі органами ДВС через електронні торги СЕТАМ, а також, що в результаті таких дій 16.03.2016 приватним нотаріусом ОСОБА_4 посвідчено та зареєстровано договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ; 08.04.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчено та зареєстровано договір купівлі-продажу земельної ділянки на користь ОСОБА_3 .

15. У цій скарзі від 19.04.2018 позивач додатково до заявлених у скарзі від 23.01.2018 вимог просив провести перевірку правомірності прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 рішення про вчинення реєстраційних дій та посвідчення договору купівлі-продажу громадянину ОСОБА_5 .

16. 02.05.2018 позивачем подано доповнення до скарги щодо долучення додаткових документів.

17. Наказом Міністерства юстиції України від 05.05.2018 № 1545/7 «Про відмову в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» від 19.04.2018 р.» у задоволенні скарги відмовлено у зв`язку із закінченням встановленого законом строку для її подання.

18. Позивач, вважаючи протиправним такий наказ відповідача, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

19. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним не порушено передбачений статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шістдесятиденний строк на подачу скарги, оскільки про обставини укладення договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 16.03.2018, позивач дізнався лише на засіданні Комісії 21.02.2018 і саме від цієї дати має відраховуватися строк звернення зі скаргою.

20. Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що зі змісту скарги вбачається, що позивач дізнався про оскаржуване рішення від 08.04.2016 у січні 2018 року, тоді як скарга подана 20.04.2018 з пропущенням передбаченого статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» строку.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

21. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову у цій справі, виходив з того, що позивач дізнався про порушення його прав та обставини, які стали підставою саме для звернення до відповідача зі скаргою від 19.04.2018 лише 21.02.2018 під час засідання Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України при розгляді його попередньої скарги, з пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , а також, що у даній скарзі, зокрема оскаржуються реєстраційні дії 16.03.2016, про які він довідався 21.02.2018 і які не були предметом оскарження при зверненні до Міністерства юстиції України у січні 2018 року. За таких обставин передбачений частиною третьою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шістдесятиденний строк станом на 19.04.2018 (дата складання скарги) та 20.04.2018 (дата надходження до Міністерства юстиції України) позивачем дотримано.

22. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що підставою для звернення позивача зі скаргою до Міністерства юстиції України 19.04.2018 стали обставини, про які він дізнався у ході кримінального провадження, порушеного за його заявою також за підставами, про які він дізнався під час вказаного засідання Комісії. Суд апеляційної інстанції зауважив, що зміст скарги позивача від 19.04.2018 та поставлені в ній питання є відмінними від скарги, поданої 23.01.2018.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ

23. Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що такі є необґрунтованими. Судами не враховано, що скаржник дізнався про порушення своїх прав з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.01.2018 №111490688. Позивач мав змогу у будь-який час взяти довідку з Державного реєстру прав власності про всі зміни до відповідного запису щодо об`єкта нерухомого майна, однак через свою необізнаність не здійснив цього. Під час ухвалення оскаржуваних судових рішень судами не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.05.2018 у справі №902/422/17, від 30.05.2018 у справі №914/1634/17 та від 16.01.2018 у справі №397/1402/15-ц.

24. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу заперечує щодо її задоволення, посилаючись на те, що доводи, викладені у ній, не спростовують правильності висновків суду, сформованих в оскаржуваному рішенні

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.

26. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

27. Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

28. Повноваження Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також - Закон № 1952-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Порядком розгляду у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (далі також - Порядок №1128, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

29. Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

30. Згідно з частиною третьою цієї статті рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

31. Частиною п`ятою статті 37 Закону № 1952-IV передбачено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги. До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

32. Частиною шостою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: відмову у задоволенні скарги; задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

33. Згідно з частиною 8 статті 37 Закону № 1952-IV встановлено, що Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується; наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав; є рішення цього органу з того самого питання; в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; скарга подана особою, яка не має на це повноважень; закінчився встановлений законом строк подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

34. Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 37 Закону № 1952-IV порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України. Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

35. Відповідно до пункту 7 Порядку №1128 у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

36. Як встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для звернення позивача зі скаргою до Міністерства юстиції України 19.04.2018 стали обставини, про які він дізнався 21.02.2018 на засіданні Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України при розгляді його попередньої скарги від 23.01.2018, а також обставини, що стали йому відомі у ході кримінального провадження, порушеного за його заявою також за підставами, про які він дізнався під час вказаного засідання Комісії. Зміст скарги позивача від 19.04.2018 та поставлені в ній питання є відмінними від скарги, поданої 23.01.2018.

37. Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, що позивач дізнався про порушення своїх прав з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.01.2018 №111490688, оскільки, такі доводи відповідача спрямовані на переоцінку доказів у справі і свідчать про незгоду відповідача із правовою оцінкою судів попередніх інстанцій щодо обставин справи, які суд встановив у процесі її розгляду. Водночас до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

38. Також колегія суддів відхиляє посилання відповідача у касаційній скарзі на неврахування судами під час ухвалення оскаржуваних судових рішень висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.05.2018 у справі №902/422/17, від 30.05.2018 у справі №914/1634/17, від 16.01.2018 у справі №397/1402/15-ц, оскільки обставини, що виникли у межах спірних правовідносин, не є подібними до тих, які суди встановили під час розгляду цієї справи, а саме у справі №902/422/17 предметом спору було визнання незаконними та скасування розпорядження районної адміністрації про надання дозволу ПП на виготовлення технічної документації щодо відводу земельної ділянки резервного фонду сільської ради з наступною зміною цільового призначення та надання в оренду, про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки резервного фонду сільської ради (пасовища) з наступним наданням в оренду; визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки; у справі №914/1634/17 та у справі №397/1402/15-ц спірні правовідносини виникли щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

39. Крім цього, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо того, що позивач мав змогу у будь-який час взяти довідку з Державного реєстру прав власності про всі зміни до відповідного запису щодо об`єкта нерухомого майна, однак через свою необізнаність не здійснив цього, оскільки у позивача з урахуванням того, що між Банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки про надання в іпотеку земельної ділянки розміром 0,7012 га за адресою: АДРЕСА_1, а тому у нього були законні сподівання щодо того, що така не буде звільнена з-під іпотеки без його відома та реалізована.

40. Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що у цьому випадку відсутні достатні правові підстави для висновку про те, що позивачем пропущено передбачений законодавством шістдесятиденний строк для звернення зі скаргою до Міністерства юстиції України, а відтак оспорюваний наказ від 05.05.2018 № 1545/7 про відмову у задоволенні скарги позивача від 19.04.2018 є протиправним та підлягає скасуванню.

41. Стосовно доводів відповідача про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідачем у межах його дискреційних повноважень колегія суддів зазначає наступне.

42. У законодавстві України поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію, згідно з якою дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

43. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

44. У справі, що переглядається, повноваження Міністерства юстиції України щодо розгляду скарг у сфері державної реєстрації речових прав та їх обтяжень регламентовано статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

45. Оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що оскаржуваний наказ відповідача є протиправним, то зобов`язання Міністерства юстиції України розглянути скаргу позивача за даних обставин не є втручанням у дискреційні повноваження.

46. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

47. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

48. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

49. Суд при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

50. У зв`язку із викладеним, враховуючи положення статті 350 КАС України, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції необхідно залишити без змін.

51. Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.08.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді: Я. О. Берназюк

С. М. Чиркін