Справа № 160/15965/20
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року Справа № 160/15965/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2020р. (згідно відмітки Укрпошта Стандарт) ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Державної податкової служби України та, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 15.12.2020р., просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в розмірі 18276,72 грн.;

- зобов`язати відповідача сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення на користь позивача єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в розмірі 18276,72 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 24.09.2012р. по 29.04.2019р. позивач перебувала в статусі адвоката (адвокатська діяльність зупинена 29.04.2019р.) та з 04.10.2012р. перебувала на обліку в Лівобережній об`єднаній ДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області як платник єдиного внеску, разом з тим, з 16.09.2010р. вона перебуває у трудових відносинах з АТ «УКСИББАНК» (займає посаду провідного юрисконсульта) та з 2010 року саме роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок як за найманого працівника. Як зазначає позивач, 20.04.2019р. вона отримала вимогу контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4825-53/64 від 05.02.2019р. щодо необхідності сплати ЄСВ в розмірі 18276,72 грн. та з метою уникнення штрафних санкцій і примусового стягнення заборгованості позивач сплатила наведену суму. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. у справі №160/7318/19, яке набрало законної сили 09.12.2019р., адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково, зокрема, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019р. №Ф-4825-53/64. 15.01.2020р. позивач звернулась до контролюючого органу із заявою, у якій просила перерахувати надміру або помилково сплачені кошти у сумі 18276,72 грн. на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. у справі №160/7318/19, що набрало законної сили, проте, листом №7070/10/04-36-52-40 від 22.01.2020р. Головне управління ДПС у Дніпропетровській області повідомило позивача про залишення її заяви без виконання у зв`язку з тим, що станом на 20.01.2020р. у платника ФОП ОСОБА_2 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування обліковується недоїмка в сумі 15069,05 грн. Позивач звернулась до контролюючого органу зі скаргою від 07.10.2020р., у якій просила, зокрема, ініціювати повернення помилково зарахованих до бюджету платежів у національній валюті органом Державної казначейської служби України з відповідного бюджетного рахунку, шляхом оформлення розрахункового документа в розмірі 18276,72 грн., сплачені за вимогою ГУ ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4825-53/64 від 05.02.2019р., визнану протиправною та скасованою рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. в рамках розгляду адміністративної справи №160/7318/19, у зв`язку із відсутністю правових підстав для залишення Заяви про перерахування надміру або помилково сплачених коштів без задоволення, до якої також була надана відповідна заява від 07.10.2020р., проте рішення за результатами розгляду скарги позивач не отримала. Позивач вважає, що відповідачем безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про повернення помилково сплачених коштів, оскільки наявні, передбачені п.5 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №6 від 16.01.2016р., підстави для повернення коштів, заява про їх повернення за формою та змістом відповідає вимогам порядку та додатку 1 до нього та позивачем виконано всі умови для прийняття рішення про повернення помилково сплачених коштів. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на численні постанови Верховного Суду.

Ухвалою суду від 21.12.2020р. було відкрито провадження у даній справі, поновлено позивачеві строк звернення до суду з даним позовом, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази розгляду заяви позивача про повернення надмірно сплачених коштів у порядку, встановленому чинним законодавством виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.137).

Ухвалою суду від 21.01.2021р. було частково задоволено клопотання позивача про заміну неналежної сторони по цій справі, замінено первісного відповідача з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на належного відповідача Державну податкову службу України та зобов`язано останнього надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази розгляду заяви позивача про повернення надмірно сплачених коштів у порядку, встановленому чинним законодавством виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.154-155).

09.02.2021р. засобами поштового зв`язку, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача (Державної податкової служби України) надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовної заяви позивача відмовити повністю посилаючись на те, що на підставі наявної в ІКП позивача суми недоїмки за 2017-2018 роки станом на 31.01.2019р. контролюючим органом була винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019р. №Ф-4825-53/64 на суму 18276,74 грн, наведена вимога була оскаржена позивачем в судовому порядку та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2019р. у справі №160/7318/19 її було скасовано у зв`язку з порушенням процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу, при цьому, у наведеному судовому рішенні зазначено, що позивач у розумінні чинного законодавства до 29.04.2019р. була платником податків і зборів та інших загальнообов`язкових платежів, у тому числі єдиного внеску, вказане судове рішення набрало законної сили 09.12.2019р., а отже є преюдиційним факт наявності у позивача статусу платника за спірний період; позивачем самостійно сплачено суму недоїмки з єдиного внеску в розмірі 21030,90 грн. з порушенням строку сплати відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону України №2464 та станом на 27.01.2021р. в інтегрованій картці платника податків заборгованість з єдиного внеску ОСОБА_1 складає 17147,17 грн., з них 2078,12 грн. нараховано неправомірно та підлягає списанню; заяву позивача від 07.10.2020р. щодо повернення помилково сплаченої суми єдиного внеску у розмірі 18276,72 грн. на поточний рахунок в установі банку залишено без виконання у зв`язку з тим, що станом на 20.01.2020р. у платника ФОП ОСОБА_2 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування обліковується недоїмка в сумі 15069,05 грн.; незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем, платник єдиного внеску, визначений п.5 ч.1 ст.4 Закону України №2464, перебуваючи на обліку у контролюючому органі, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок відповідно до визначеної бази нарахування єдиного внеску; самостійна сплата позивачем єдиного соціального внеску, на думку контролюючого органу, ніяким чином не порушила права платника податків, а отже, вимоги щодо стягнення коштів не можуть бути предметом спору у даній справі (а.с.200-202).

Окрім того, 09.02.2021р. засобами поштового зв`язку від відповідача (Державної податкової служби України) надійшло клопотання про заміну сторони, у якому останній просить замінити відповідача у цій справі ДПС України на територіальний орган ДПС, утворений як відокремлений підрозділ ГУ ДПС у Дніпропетровській області () посилаючись на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020р. №893 та наказів Державної податкової служби України №529 від 30.09.2020р., №643 від 12.11.2020р., №755 від 24.12.2020р. з 01.01.2021р. відбулось фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання компетенції від ліквідованого територіального органу ДПС як юридичної особи публічного права до територіального органу ДПС як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в свою чергу, територіальний орган ДПС як юридична особа публічного права втратив адміністративну процесуальну правоздатність органу, який згідно із законом виконує функції, зокрема, у сфері реалізації державної податкової політики, що узгоджується із висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеними у його постанові від 30.12.2020р. у справі №805/4361/17-а (а.с.192-193).

Дослідивши наведене клопотання відповідача про заміну сторони та вивчивши докази надані на його підтвердження, суд приходить до висновку про необхідність залишення даного клопотання відповідача без розгляду, виходячи з наступного.

За приписами ст.45 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Так, питання щодо заміни відповідача у цій справі на відокремлений підрозділ Головне управління ДПС в Дніпропетровській області () було вирішено судом ухвалою суду від 21.01.2021р., якою клопотання позивача про заміну неналежної сторони по справі №160/15965/20 було задоволено частково, здійснено заміну первісного відповідача у цій справі з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на належного відповідача - Державну податкову службу України (04053, м. Київ, Львівська площа 8; ), а в іншій частині клопотання щодо заміни відповідача у цій справі на відокремлений підрозділ Головне управління ДПС в Дніпропетровській області () було відмовлено (а.с.154-155).

За викладеного, суд визнає подання Державною податковою службою України клопотання від 09.02.2021р. про заміну сторони зловживанням останнім своїми процесуальними, а, відповідно, наведене клопотання слід залишити без розгляду.

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 09.03.2021р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

З 24.09.2012р. по 28.04.2019р. ОСОБА_1 було надано право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Дніпропетровської обласної КДКА від 17.09.2012р. №12, що підтверджується копією Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с.20,185,191-зворот).

05.02.2019р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області станом на 31.01.2019р. було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4825-53/64 на загальну суму заборгованості зі сплати єдиного внеску 18276,72 грн., яка утворилась за період 2017-2018 роки, що підтверджується змістом копії відповідної вимоги (а.с.18).

25.04.2019р. ОСОБА_1 було сплачено заборгованість з ЄСВ з січня 2017 року по березень 2019 року у загальній сумі 21030,90 грн., що підтверджується роздруківкою дубліката квитанції №0.0..1 від 25.04.2019р., наявною у справі (а.с.37).

В подальшому, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. у справі №160/7318/19 було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 05.02.2019 року № Ф-4825-53/64, стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача суми в розмірі 18276,72 грн., сплаченої за вимогою від 05.02.2019 року № Ф-4825-53/64 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року та суми в розмірі 2754,18 грн., сплаченої за вимогою від 05.02.2019 року № Ф-4825-53/64 за період з 01.01.2019 року по 31.03.2019 року, а саме: визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 року №Ф-4825-53/64 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено (а.с.207-209).

Вищенаведене судове рішення набрало законної сили 09.12.2019р.

15.01.2020р. ОСОБА_1 звернулась до контролюючого органу із заявою, у якій просила перерахувати надміру або помилково сплачені кошти у сумі 18276,72 грн. на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. у справі №160/7318/19, що набрало законної сили, що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.40,117).

Листом №7070/10/04-36-52-40 від 22.01.2020р. Головне управління ДПС у Дніпропетровській області повідомило позивача про залишення її заяви без виконання у зв`язку з тим, що станом на 20.01.2020р. у платника ФОП ОСОБА_2 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування обліковується недоїмка в сумі 15069,05 грн. (а.с.41-42,118).

ОСОБА_1 звернулась до контролюючого органу зі скаргою від 07.10.2020р., у якій просила, зокрема, ініціювати повернення помилково зарахованих до бюджету платежів у національній валюті органом Державної казначейської служби України з відповідного бюджетного рахунку, шляхом оформлення розрахункового документа в розмірі 18276,72 грн., сплачені за вимогою ГУ ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4825-53/64 від 05.02.2019р., визнану протиправною та скасованою рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. в рамках розгляду адміністративної справи №160/7318/19, у зв`язку із відсутністю правових підстав для залишення Заяви про перерахування надміру або помилково сплачених коштів без задоволення, до якої також була надана відповідна заява від 07.10.2020р., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних скарги та заяви (а.с.52-56,57).

Доказів розгляду контролюючим органом вищенаведених скарги та заяви про перерахування надміру або помилково сплачених коштів від 07.10.2020р. матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано.

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з бездіяльністю відповідача щодо не повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в розмірі 18276,72 грн., у зв`язку з чим позивач просить захистити її порушені права шляхом визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення на користь позивача єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в розмірі 18276,72 грн.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно до статті 2 Закону №2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Частиною 13 статті 9 Закону №2464 визначено, що суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Процедура зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (далі - Платник), надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Кошти), визначена Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 16 січня 2016 року №6 (далі Порядок №6).

Відповідно до п.3 Порядку №6 помилково сплачені суми єдиного внеску - суми Коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного Платника; неналежний Платник - платник, з рахунку якого здійснено помилкове списання коштів та/або який не є платником єдиного внеску.

Пунктами 5, 6, 7 Порядку №6 встановлено, що повернення Коштів здійснюється у випадках:

1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719;

2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719;

3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету;

4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Повернення Коштів здійснюється на підставі заяви Платника про таке повернення (далі - Заява).

У випадках, передбачених підпунктами 1, 2 та 4 пункту 5 цього Порядку, Заява подається до органу доходів і зборів, на рахунок якого сплачено Кошти, за формою, визначеною у додатку 1 до цього Порядку.

У разі надходження Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації Заяви проводить перевірку наданої Платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках:

- невідповідність Заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку;

- недостовірність викладеної у Заяві Платника інформації;

- подання Заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску;

- наявність у Платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

У разі відмови в задоволенні Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 Платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

З аналізу наведених норм вбачається, що повернення надміру сплачених сум єдиного внеску здійснюється відповідним підрозділом органу доходів і зборів на підставі заяви платника податків у випадках, визначених пунктом 5 Порядку № 6, за умови відсутності у платника податків заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій, при цьому, перелік підстав, з яких платнику податків може бути відмовлено у задоволенні його заяви, передбачений пунктом 7 Порядку № 6, є вичерпним.

Як встановлено судом із матеріалів справи, 25.04.2019р. ОСОБА_1 було сплачено заборгованість з ЄСВ з січня 2017 року по березень 2019 року у загальній сумі 21030,90 грн., що підтверджується роздруківкою дубліката квитанції №0.0..1 від 25.04.2019р. (а.с.37).

В подальшому, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. у справі №160/7318/19 було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 05.02.2019 року № Ф-4825-53/64, стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача суми в розмірі 18276,72 грн., сплаченої за вимогою від 05.02.2019 року № Ф-4825-53/64 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року та суми в розмірі 2754,18 грн., сплаченої за вимогою від 05.02.2019 року № Ф-4825-53/64 за період з 01.01.2019 року по 31.03.2019 року, а саме: визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 року №Ф-4825-53/64 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено, дане судове рішення набрало законної сили 09.12.2019р. (а.с.207-209).

При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, зокрема, про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача суми в розмірі 18276,72 грн., сплаченої за вимогою від 05.02.2019 року № Ф-4825-53/64 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року суд виходив із того, що «…чинним законодавством передбачено певну процедуру повернення коштів, якої позивачем не дотримано: позивач не надав суду копію заяви за відповідною формою, яка адресована до органу доходів і зборів, про повернення коштів. За вказаних обставин заявлені позивачем позовні вимоги є передчасними, а тому не підлягають задоволенню…» (а.с.207-209).

Після набрання законної сили судовим рішенням, за яким було скасовано вимогу контролюючого органу від 05.02.2019 року № Ф-4825-53/64 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, позивач зверталась до контролюючого органу із заявами від 15.01.2020р. та від 07.10.2020р. про повернення помилково сплачених коштів ЄСВ у сумі 18276,72 грн., що підтверджується копіями цих заяв (а.с.40,57,117).

Проте, листом №7070/10/04-36-52-40 від 22.01.2020р. позивача було повідомлено про залишення її заяви без виконання у зв`язку з тим, що станом на 20.01.2020р. у платника ФОП ОСОБА_2 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування обліковується недоїмка в сумі 15069,05 грн. (а.с.41-42,118).

Разом з тим, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. у справі №160/7318/19 було визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 року №Ф-4825-53/64 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, у сумі 18276,72 грн.

Вказане рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. у справі №160/7318/19 набрало законної сили 09.12.2019р. згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень (а.с.207-209).

У відповідності до вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Окрім того, ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства разом із наявними в матеріалах справи доказами у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за умови скасування судом вимоги контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року на суму 18276,72 грн., позивач правомірно очікує від контролюючого органу реалізацію права платника на повернення надміру (помилково) сплаченої суми грошових коштів за дублікатом квитанції №0.0..1 від 25.04.2019р. у розмірі 18276,72 грн., а, відповідно, бездіяльність відповідача щодо не повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в розмірі 18276,72 грн. є протиправною.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності бездіяльність відповідача щодо не повернення позивачеві надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в розмірі 18276,72 грн., з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин справи, встановлених судом у цій справі, а також і з урахуванням обставин встановлених рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. у справі №160/7318/19, яке набрало законної сили, та вказані встановлені факти не підлягають доказуванню при розгляді даної справи у відповідності до вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, судом відхиляються посилання відповідача на те, що самостійна сплата позивачем єдиного соціального внеску ніяким чином не порушила права платника податків, а отже, вимоги щодо стягнення коштів не можуть бути предметом спору у даній справі, оскільки за змістом ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантовано право самостійно визначати, які рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади підлягають оскарженню в суді і кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних дій, що узгоджується із рішенням Конституційного Суду України від 14.12.2011р. №19-рп/2011.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення та відхиляються судом аргументи відповідача про те, що заяву позивача від 07.10.2020р. про повернення помилково сплаченої суми ЄСВ у розмірі 18276,72 грн. залишено без виконання у зв`язку з тим, що станом на 20.01.2020р. у позивача обліковується недоїмка в сумі 15069,05 грн., оскільки з 29.04.2019р. позивач не є платником ЄСВ, що встановлено судовим рішенням у справі №160/7318/19 та не доказується при розгляді інших справ за приписами ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, окрім того, за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. у справі №160/7318/19 визнано протиправною та скасовано вимогу контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4825-53/64 від 05.02.2019 року у розмірі 18276,72 грн., а відповідно, відповідач зобов`язаний був провести коригування в інформаційній системі Державної податкової служби даних інтегрованої картки шляхом виключення боргу зі сплати ЄСВ на зазначену суму на виконання вищенаведеного судового рішення, виходячи з вимог ст.ст. 78, 370 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.129-1 Конституції України.

Доказів такого коригування надана індивідуальна картка платника позивача не містить та відповідачем не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави відмови у поверненні помилково сплачених сум ЄСВ, які викладені у листі від 22.01.2020р. є необґрунтованими, а відмова є протиправною.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в розмірі 18276,72 грн., суд приходить до висновку, що відповідач, проявивши таку бездіяльність діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення відповідачем такою бездіяльністю прав та інтересів позивача, що підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не повернення позивачеві надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в розмірі 18276,72 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Також підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення на користь позивача єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в розмірі 18276,72 грн., виходячи з наступного.

Пунктами 7, 8 Порядку №6 передбачено, що у разі задоволення заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає заяву з відміткою про підтвердження повернення коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності.

Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання заяви з відміткою про підтвердження повернення коштів на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього порядку (далі - висновок) та два примірники реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - реєстр висновків) за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Висновки реєструються в журналі обліку висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку та протягом одного робочого дня від дати їх реєстрації разом з примірником реєстру висновків передаються до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку.

На підставі висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення (далі - управління (відділення) Казначейства).

Управління (відділення) Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок платника, зазначений у заяві, відкритий у банку або органі казначейства.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Отже, чинним законодавством встановлені порядок та підстави повернення платнику надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З огляду на викладене, очікування позивача щодо повернення надміру та/або помилково сплачених коштів мають обґрунтовану законну підставу. Протиправна ж відмова у реалізації таких очікувань порушує право позивача на володіння майном (грошові кошти, які сплачені ним надмірно).

Факт надмірної/помилкової сплати позивачем єдиного внеску обумовлює повернення цих коштів податковим органом у передбаченому законодавством порядку.

Окрім того, і за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення на користь позивача єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в розмірі 18276,72 грн., є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Окрім того, при прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної податкової служби України на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №60085 від 25.11.2020р. у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.13,85,136а).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо не повернення ОСОБА_1 надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в розмірі 18276,72 грн.

Зобов`язати Державну податкову службу України (04053, м. Київ, Львівська площа 8; ) сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. у розмірі 18276,72 грн. (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят шість гривень 72 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа 8; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва