Справа № 120/8389/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

01 березня 2021 р. Справа № 120/8389/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частині НОМЕР_1 про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), яка подана представником позивача - ОСОБА_2 (далі Дзундза Ю.Р., представник позивача) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач). За змістом позовних вимог представник позивача просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 11.08.2017 по 10.08.2020 у повному обсязі; визнати протиправними дії відповідача щодо застосування "серпня 2017", як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 11.08.2017 по 28.02.2018, а в період з 01.03.2018 по 10.08.2020 не врахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача за період з 11.08.2017 по 10.08.2020 в сумі 151823,65 грн., із застосуванням "січня 2008" як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 11.08.2017 по 28.02.2018, а в період з 01.03.2018 по 10.08.2020 із застосуванням "березня 2018 року", як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 № 1078.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач в період з 11.08.2017 по 10.08.2020 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Так, наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.07.2020 № 174 позивача було виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення починаючи з 10.08.2020. Як зазначає представник позивача, за час проходження військової служби нарахування грошового забезпечення позивачу відповідачем здійснювалось не у повному обсязі, а саме у період з 11.08.2017 по 28.02.2018 відповідачем протиправно враховано «серпень 2017», як місяць з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), а в період з 01.03.2018 по 10.08.2020 із застосуванням базового місяця "березень 2018" та без врахування абз. 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок від 17.07.2003 № 1078). Передусім, представник позивача зазначає, що відповідно до законодавства індексація доходів громадян, в тому числі грошового забезпечення військовослужбовців, є складовою частиною заробітку та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Крім того, вказує, що згідно з вимогами, зокрема, ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідають умовам військової служби та стимулює закріплення кваліфікаційних військових кадрів. Отже, сума індексації грошового забезпечення є однією із складових грошового забезпечення і відповідно до закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. При цьому, враховує, що згідно п. 5 Порядку від 17.07.2003 № 1078 місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців. На переконання позивача, базовим місяцем у його випадку за період з 11.08.2017 по 28.02.2018 є "січень 2008 року", а в період з 01.03.2018 по 10.08.2020 "березень 2018". Окрім цього, за власними розрахунками представника позивача, загальна сума індексації грошового забезпечення, яка мала бути виплачена відповідачем за період з 11.08.2017 по 10.08.2020 становить 151823,65 грн. За таких обставин та з метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами ч. 4 ст. 229 КАС України в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою суду від 31.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

25.01.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, оскільки питання визначення базового місяця належить до виключної компетенції відповідача, що позбавляє суд визначати складові елементи нарахування індексації та здійснення його розрахунку. В той же час, відповідач також заперечував щодо правильності визначення позивачем (представником позивача) базового місяця для нарахування індексації в період з 11.08.2017 по 28.02.2018, а також в період з 01.03.2018 по 10.08.2020. Зауважує, що у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості приведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" № 1013 від 09.12.2015 (далі - Постанова № 1013), яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення. Згідно з п. 3 Постанови № 1013 міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладі (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року. Для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 р. відповідно до Порядку від 17.07.2003 № 1078. Таким чином, відповідач наголошує, що вказаною постановою Урядом фактично запропоновано в грудні 2015 року підвищити зарплати працівникам бюджетної сфери за рахунок збільшення посадових окладів (тарифних ставок) та підвищення постійний складових зарплати, з тією метою, щоб з січня 2016 року розпочати обчислювати індекс споживчих цін для проведення індексації. Отже, на переконання відповідача, Постановою №1013 не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення, починаючи з 01.12.2015, але й визначено базовий місяць «січень 2016». З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В подальшому, 01.02.2021 на адресу суду через засоби поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої представником позивача Дзундзою Ю.Р. вкотре наголошено, що відповідач починаючи з грудня 2015 повинен бути застосовувати «січень 2008» як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення, оскільки саме з цього місяця застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, затверджені Порядком від 17.07.2003 № 1078. При цьому, період з 01.03.2018 по 10.08.2020, місяцем підвищення посадових окладів військовослужбовців, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2018 № 704 являється другим базовим місяцем («березень 2018») для розрахунку індексації. Так, в березні 2018 розмір підвищення грошового доходу не перевищив суму індексації, що склалась у лютому 2018 (4 258,75 грн.), а тому відповідач відповідно до абз. 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, повинен був саме з березня 2018 року виплачувати фіксовану суму індексацію грошового забезпечення (що розраховується, як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу), а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі, аж до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення грошового забезпечення (заробітної плати) перевищить фіксовану суму індексації.

Щодо дискреційних повноважень відповідача то представник позивача вказує, щ в даній справі існує єдиний правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень, а саме через застосування «січня 2008» як місяця, з якого починається обчисленню індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) у період з 11.08.2017 по 28.02.2018, а в період з 01.03.2018 по 10.08.2020, з урахуванням базового місяця березень 2018 року та абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078. Між тим, надання правової дискреції відповідачу у вигляді необмежених повноважень, коли існує один законно обґрунтований варіант його поведінки є несумісним з принципом верховенства права.

Своїм правом на подання заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався, що не є перешкодою для розгляду даної справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши наведені доводи, суд встановив таке.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України від 30.07.2020 (по стройовій частині), старшого солдата ОСОБА_1 , який здав справи та обов`язки за посадою старшого майстра майстерні ремонтно-слюсарної артилерійського озброєння взводу з ремонту озброєння ремонтної роти та звільненого відповідно до п.п «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.07.2020 № 31 (по особовому складу) в запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту починаючи з 10.08.2020.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 11.11.2020 представник позивача звернувся до відповідача із зверненням, в якому просив, зокрема надати відомості щодо виплати грошового забезпечення, в тому числі індексації грошового забезпечення.

17.11.2020 відповідач супровідним листом направив позивачу інформацію про нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за час проходження ним військової служби у в/ч НОМЕР_1 , а також витяг із наказу про виключення позивача зі списків військової частини № 174 від 30.07.2020.

Як вбачається із наданої довідки по нарахуванню та виплаті індексації протягом 2017 2020 р.р. старшому солдату ОСОБА_1 (а.с. 45), індексація грошового забезпечення за серпень 2017 по лютий 2018 не проведена (встановлено базовий місяць «серпень 2017»), березень 2018 по листопад 2019 також не проведена (встановлено базовий місяць «березень 2018»). При цьому, індексація грошового забезпечення за грудень 2019 по серпень 2020 проведена (встановлено базовий місяць «березень 2018»).

Представник позивача вказує, що на день звільнення ОСОБА_1 не отримав в повному обсязі кошти, на які мав право під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , а саме не було виплачено в повному обсязі індексацію грошового забезпечення за період з 11.08.2017 по 10.08.2020, що послугувало підставою для позивача звернутись із цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із такого.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) (тут і надалі - в редакції чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (надалі - Закон №1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог ст.ст. 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III, індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Крім того на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Така ж правова позиція висвітлена у ряді постанов Верховного Суду, зокрема від 11.01.2021 у справі № 460/570/20, від 21.01.2021 у справі № 160/35/20, а також інші.

Як уже встановлено судом, позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення за період 01.12.2019 по 10.08.2020, що підтверджується довідкою відповідача про помісячне нарахування та виплату індексації протягом 2017-2020. Наведені обставини визнаються і самим представником позивача у змісті позовних вимог.

В той же час, зі змісту цієї довідки слідує, що позивачу проведена індексація у наступних розмірах: за грудень 2019 лютий 2019 в сумі 71,08 грн. помісячно, за березень 2019 по червень 2019 134,47 грн. помісячно, за липень 2019 по листопад 2019 206,72 грн. помісячно, грудень 2019 - червень 2019 216,51 грн. помісячно, липень 2020 226,29 грн., а також серпень 2020 73,00 грн.).

Натомість, індексація грошового забезпечення в період з 11.08.2017 по 30.11.2019 не нараховувалась та не виплачувалась, що не заперечується і самим відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву.

Тобто, надана відповідачем вищевказана довідка підтверджує фактичну виплату позивачу нарахованої суми індексації грошового забезпечення у повному обсязі лише за період з 01.12.2019 по 10.08.2020 (день виключення зі списків особового складу), що свідчить про неналежну виплату сум індексації грошових доходів громадян в розумінні Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Разом із тим, як вбачається зі змісту позову представник позивача обґрунтовуючи позовні вимоги просить суд, зокрема покласти на відповідача обов`язок врахувати «січень 2008» (за період з 11.08.2017 по 28.12.2018), а також «березень 2018 року» (за період з 01.03.2018 по 31.11.2019) як базові місяці для нарахування спірної індексації.

Однак, суд наголошує на тому, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки суд не може встановити базовий місяць для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення, так як уповноважений лише встановити право позивача на її отримання та надати правову оцінку діям відповідача стосовно нарахуванню чи не нарахуванню такої індексації.

Даний висновок суду узгоджується із правовою позицією, що викладена в постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19, та підлягає обов`язковому врахуванню судом при розгляді цієї справи згідно ч. 5 ст. 242 КАС України. Такої ж правової позиції дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд, про що свідчать постанови від 19.11.2020 у справі № 560/4872/20, від 26.10.2020 у справі № 240/5888/20, від 07.12.2020 у справі № 560/4089/20, та інші.

В той же час, оцінюючи доводи позивача про необхідність врахування для виплати спірної індексації як базового місяця "березень 2018" за період з 01.12.2019 (перший місяць у якому проведено розрахунок суми індексації) по 10.08.2020 (останній місяць проведених сум індексації), суд зазначає таке.

У зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015, яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.

Серед іншого, внесеними змінами передбачено ряд новел в порядку проведення індексації грошових доходів населення. Зокрема, якщо раніше базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), то після прийняття Постанови № 1013 від 09.12.2015 місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного грошового утримання, стипендій, виплат із соціального страхування (пункт 5 Порядку № 1078). Крім того, якщо раніше базовий місяць (місяць підвищення) визначався в разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати, то після внесення змін тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад).

В редакції Постанови № 1013 від 09.12.2015 пункт 5 Порядку № 1078 викладено у такій редакції:

"У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу…".

Таким чином, починаючи з 01.12.2015 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, в тому числі військовослужбовець.

Наведене підтверджується роз`ясненнями Мінсоцполітики, наданими Департаменту фінансів Міністерства оборони України листом від 08.08.2017 № 78/о/66-17.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідні зміни до Порядку № 1078 були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (далі Постанова № 1013).

Пунктом 1 вказаної Постанови передбачено підвищення з 01.12.2015 посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та деяких інших працівників.

При цьому підвищення окладів не стосувалось військовослужбовців. Тобто, Постановою № 1013 були підвищені оклади майже в усіх галузях бюджетної сфери (за винятком працівників 1 3-го тарифних розрядів за ЄТС), окрім окладів у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

До слова, зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась лише з 01.03.2018, у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Це стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) в цілях нарахування індексації військовослужбовцям з січня 2016 на березень 2018.

Отже, з прийняттям Постанови № 1013, якою було змінено порядок проведення індексації, тобто з 01.12.2015, і включно до 01.03.2018 посадові оклади військовослужбовців не змінилися.

Проте суд зауважує, що згідно з пунктом 3 Постанови № 1013:

"Міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015.

Отже, вказаною Постановою Урядом фактично запропоновано у грудні 2015 підвищити зарплати працівникам бюджетної сфери за рахунок збільшення посадових окладів (тарифних ставок) та підвищення постійних складових зарплати, з тією метою, щоб з січня 2016 розпочати обчислювати індекс споживчих цін для проведення індексації

Таким чином, Постановою № 1013 не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення починаючи з 01.12.2015 року, але й визначено базовий місяць («січень 2016»), з якого у подальшому необхідно відштовхуватись для проведення індексації.

При цьому, суд відхиляє доводи представника позивача про необхідність застосування у даних правовідносинах базового місяця для індексації як «січня 2008», так і «березня 2018», з урахуванням того, що питання визначення базового місяця для індексації знаходиться в залежності від таких показників, як розмір прожиткового мінімуму за певні періоди, розмір коефіцієнту індексації пенсій тощо, які підлягають застосуванню відповідними органами, підприємствами, установами, організаціями при здійсненні відповідних розрахунків.

Крім того, підлягає також врахуванню й те, що згідно ст. ст. 5, 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", повноваження відповідача відносно здійснення індексації грошового забезпечення є дискреційними, та у разі здійснення розрахунку індексації грошового забезпечення позивача із застосуванням певних методик та вірних показників для такої індексації судом, останній фактично перебере на себе відповідні функції, що не узгоджується з вимогами закону.

Аналогічні висновки із цього приводу викладені у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 року у справі № 560/4192/20, в якій спірні правовідносини є подібними тим, які розглядаються у межах даної адміністративної справи.

Так, згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі у разі потреби за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Тобто під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

За таких обставин суд зазначає, що повноваження відносно обрахунку індексації, в тому числі щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII покладається саме на відповідача.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 року у справі № 240/11882/19. Такої ж позиції дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд, що свідчить ряд постанов від 06.08.2020 у справі № 120/361/20-а, від 09.09.2020 у справі № 120/867/20-а, від 09.09.2020 у справі № 240/11804/19, від 13.01.2021 у справі № 120/3104/20-а, від 18.01.2021 у справі № 240/12512/20, від 18.01.2021 у справі № 560/3885/20, від 21.01.2021 № 120/3541/20-а та від 26.01.2021 у справі № 120/3879/20-а.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, суд зазначає, що причиною порушення прав позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення стала саме протиправна бездіяльність відповідача (форма пасивної поведінки). Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити спірну індексацію грошового забезпечення саме за період військової служби з 11.08.2017 по 30.11.2019 включно.

Підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за 01.12.2019 по 10.08.2020 немає, позаяк, як встановлено судом вище, згідно довідки відповідача індексація за вищевказаний період була нарахована та виплачена позивачу. Відтак в даній частині відсутні підстави для задоволення позову.

Оскільки, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому питання про судові витрати судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період військової служби з 11.08.2017 по 30.11.2019.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період військової служби з 11.08.2017 по 30.11.2019.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович