Справа № 480/3210/20
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 р.Справа № 480/3210/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, по справі № 480/3210/20

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області

про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області, в якому просив суд: зобов`язати відповідача виплатити йому компенсацію за роботу у вихідні дні 23.03.2019, 24.03.2019, 30.03.2019, 31.03.2019, 07.04.2019, 20.04.2019, 21.04.2019; компенсацію за роботу надурочно 28.03.2019, 01.04.2019, 18.04.2019, 22.04.2019; компенсацію за перебування у відрядженні у вихідні дні 10.03.2019, 16.03.2019 у відповідності до положень ст. 72, 106, 107 Кодексу законів про працю України на підставі наказу голови Роменського міськрайонного суду Сумської області № 3-К від 27.06.2019.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що виходячи з приписів ч.1,2 ст. 12, ч.1, 3 ст.21 , ст.22 Закону України «Про оплату праці», ч.1,2 ст.72, ст.106, 107 Кодексу законів про працію України, він має право на отримання компенсації за перебування у відрядженні по службовим справам у вихідні дні, компенсацію за роботу у вихідні дні та компенсацію за роботу надурочно під час роботи на посаді судді.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач з 04.08.2003 по 27.06.2019 займав посаду судді Роменського міськрайонного суду Сумської області. Рішенням Вищої ради правосуддя від 27 червня 2019 року № 1740/0/15-19 його звільнено з посади судді Роменського міськрайонного суду Сумської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 9).

Відповідно до наказу голови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.02.2019 №19 позивач з 10 по 16 березня 2019 року був відряджений на навчання до Харківського регіонального відділення Національної школи суддів України у м.Харків (а.с.19).

Наказом голови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2019 року № 21 у суді 23-24 березня 2019 встановлені робочі дні з 08.00 год. до 17.00 год. для судді ОСОБА_1 у зв`язку з виробничою необхідністю (а.с.20) .

25 березня 2019 наказом голови Роменського міськрайонного суду Сумської області на час виборчого процесу наказано здійснювати чергування суддів та працівників апарату суду відповідно до графіка, затвердженого рішенням зборів суддів 19.03.2019 (а.с.21-24).

Наказом голови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 квітня 2019 року №25 для судді ОСОБА_1 встановлено 07 квітня 2019 року робочим днем з 08.00 год до 17.00 год. (а.с.25).

12 квітня 2019 року 2019 наказом голови Роменського міськрайонного суду Сумської області на час виборчого процесу наказано здійснювати чергування суддів та працівників апарату суду відповідно до графіка, затвердженого рішенням зборів суддів 09.04.2019 (а.с.26-28).

Цими наказами компенсація за роботу у вихідні дні та за час чергування передбачалася шляхом надання іншого дня відпочинку.

27 червня 2019 року Роменським міськрайонним судом Сумської області виданий наказ №3-к про виплату ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням, компенсації за перебування у відрядженні по службовим справам у вихідні дні, компенсації за роботу у вихідні дні, компенсації за роботу надурочно (а.с.17).

15.10.2019 позивач подав до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області заяву, в якій вказав, що 27.06.2019 звільнений у відставку, але при звільненні з ним не повністю проведений розрахунок та не проведена оплата за роботу у вихідні та святкові дні та за роботу понаднормово. На підставі вказаного просив виплатити компенсацію за роботу у вихідні дні 23.03.2019, 24.03.2019, 30.03.2019, 31.03.2019, 07.04.2019, 20.04.2019, 21.04.2019, компенсацію за роботу надурочно 28.03.2019, 01.04.2019, 18.04.2019, 22.04.2019, компенсацію за перебування у відрядження у вихідні дні 10.03.2019, 16.03.2019.

19.04.2020 отримав відмову від Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області, викладену у листі від 31.03.2020, у якій відповідач послався на ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.9,10,11 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом МФУ 13.03.1998 №59. (а.с.14).

Позивач не погодився з такою відмовою відповідача та звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями статті 133 Закону № 2453-VI визначено складові суддівської винагороди та не встановлено підстав для нарахування судді грошової компенсації за роботу у вихідні та святкові дні, за роботу у надурочний час.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Для вирішення питань внутрішньої діяльності судів діє суддівське самоврядування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 розділу ХІ «Забезпечення суддів» Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»: суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Положеннями ст. 72 КЗпП України визначено, що робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 107 КЗпП України, робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

За погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

Відповідно до ст.106 КЗпП України, за відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години.

У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 р. у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно висновків Верховного Суду, що викладені ним у постанові від 15.01.2019 р. у справі № 826/8358/17 (адміністративне провадження № К/9901/63994/18), суд зазначив, що відмінність правового регулювання відповідних правовідносин, у тому числі в частині наявності або відсутності певних прав та обов`язків за спеціальним законодавством, не вказує на неврегульованість цих правовідносин.

Суддівська винагорода регулюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (крім суддів Конституційного Суду України) і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 133 вказаного Закону не надає суддям право на суддівську винагороду за роботу у святкові, неробочі й вихідні дні, а тому така робота може бути компенсована наданням іншого дня відпочинку.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Питання організації відрядження працівників бюджетних установ та організацій регулюються Інструкцією про службові відрядження в межах України і за кордон, затвердженою наказом Мінфіну від 13.03.1998р №59.

Пунктами 10-12 Інструкції визначено, що якщо працівник відбуває у відрядження у вихідний день, то йому після повернення з відрядження в установленому порядку надається інший день відпочинку. Якщо наказом про відрядження передбачено повернення працівника з відрядження у вихідний день, то працівникові може надаватися інший день відпочинку відповідно до законодавства у сфері регулювання трудових відносин. Питання виходу працівника на роботу в день вибуття у відрядження та в день прибуття з відрядження регулюється правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства.

При цьому, Інструкція не передбачає, що дні відбуття або повернення із відрядження, які збігаються з вихідними, святковими, або неробочими днями вважаються такими, у які працівник спеціально відряджений для роботи, тому компенсація за роботу в ці дні не виплачується. За такі дні працівнику передбачена виплата лише добових.

Що стосується посилання апелянта на рішення Ради Суддів України від 02.07.2018 р. № 40, колегія суддів вважає цей довід безпідставним, оскільки спірні правовідносини щодо оплати праці слідчого судді у святкові, неробочі й вихідні дні виникли під час дії Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», а вказане рішення РСУ обґрунтовано приписами вже нового Закону України від 02.06.2016 р. № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». Крім того, рішення Ради суддів України не регулюють питання виплати суддівської винагороди.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 року по справі № 480/3210/20 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 року по справі № 480/3210/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 09.03.2021 року