Справа № 520/12781/2020
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
04 березня 2021 року № 520/12781/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) від 19 травня 2020 року щодо відмови у призначенні, перерахунку та виплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) з 04 квітня 2000 року пенсії в розмірі 64 відсотків відповідних сум грошового забезпечення та у виплаті різниці між сумою перерахованої пенсії і раніше виплаченими сумами з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно Закону України від 19 жовтня 2000 року N 2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області:

- призначити з 04 квітня 2000 року, перерахувати та виплатити за період з 04 квітня 2000 року по 21 травня 2013 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років в розмірі 64 відсотків відповідних сум грошового забезпечення на підставі пункту «а» статті 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як звільненому за станом здоров`я;

- призначити з 22 травня 2013 року, перерахувати та виплатити за період з 22 травня 2013 року ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років в розмірі 64 відсотків відповідних сум грошового забезпечення на підставі статті 23 Закону України від 09.04.1992 N9 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- провести розрахунок на виплату недоотриманої ОСОБА_1 суми пенсії за період з 04 квітня 2000 року, а саме різниці між сумою перерахованої пенсії і раніше виплаченими сумами, з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно Закону України від 19 жовтня 2000 року N 2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», копію якого надати позивачу.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області різницю між сумою перерахованої пенсії і раніше виплаченими сумами, з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно Закону України від 19 жовтня 2000 року N 2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», згідно з розрахунком на виплату недоотриманої позивачем суми пенсії, за період з 04 квітня 2000 року.

Ухвалою суду від 28.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскільки вислуга років позивача на військовій службі становить 23 роки 07 місяців 27 днів та позивач звільнився зі служби за станом здоров`я, пенсія йому повинна була призначена, виходячи із розміру 64 % відповідних сум грошового забезпечення (55 % за 20 років вислуги, в зв`язку зі звільненням за станом здоров`я, та 9 % за три роки вислуги понад 20 років).

Ухвалою суду від 28.09.2020 провадження у цій справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду по справі № 510/1286/16-а за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 09.02.2021 поновлено провадження у справі.

Відповідач не погодився з позовними вимогами, та 20.10.2020 року подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначив, що позивача було звільнено в запас за пунктом 65 підпунктом «в» (за станом здоров`я), а не у відставку, в той час, як відповідно до п. «а» ч.1 ст.. 13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та років і більше (пункт «а» статті 12)): за вислугу 20 років 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Звільнення у запас та звільнення у відставку є різними підставами звільнення, передбачені різними пунктами Указу Президента України № 174/93 від 13.05.1993, з огляду на що позовні вимоги є необґрунтованими.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з вимогами ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.
Позивач проходив військову службу у Збройних Силах України та був звільнений в запас за станом здоров`я відповідно до пп. «в» п. 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року N 174/93, з правом носіння військової форми одягу, у званні підполковника з посади начальника 1 відділення мобілізаційного обліку-заступника військового комісара (далі - заступника військового комісара) Фрунзенського (з 31 жовтня 2016 року - Немишлянського) районного військового комісаріату (другого розряду) міста Харкова (далі - ФРВК) наказом заступника Міністра оборони України - Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 26 від 8 лютого 2000 року.

Позивач виключений зі списків особового складу ФРВК Харкова наказом Фрунзенського районного військового комісара міста Харкова № 14, параграф 2 від 3 квітня 2000 року.

Вислуга років позивача на військовій службі становить 23 роки 07 місяців 27 днів

Позивач ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон України № 2262-ХІІ), з 4 квітня 2000 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ) в місті Харків. Позивачу з 04 квітня 2000 року була призначена пенсія за вислугу років в розмірі 59 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

27 липня 2000 року Харківської обласної медико-соціальної експертної комісією (далі - МСЕК) № 2 позивач був визнаний інвалідом третьої групи (захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби), що підтверджується випискою з акту огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ № 021634.

22 травня 2013 року міжрайонної спеціалізованої кардіологічної МСЕК № 1 міста Харкова позивач був визнаний інвалідом другої групи (захворювання, пов`язане з проходженням військової служби), що підтверджується випискою з акту огляду у МСЕК до довідки серії 10 ААВ № 648091.

11 травня 2016 року Комінтернівською міжрайонною МСЕК міста Харкова інвалідність другої групи (захворювання, пов`язане з проходженням військової служби) була встановлена безстроково, що підтверджується випискою з акту огляду у МСЕК до довідки серії 12 ААА № 132789 та довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 132789

Відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі № 520/10730/19, яке набрало законної сили 02 березня 2020 року, позивач з 22 травня 2013 року був переведений з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності, призначена пенсія по інвалідності в розмірі 60 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

Станом на день подання позову позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 60 відсотків від відповідної суми грошового забезпечення, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Пенсійним фондом України 22.07.2016 року.

Позивач вважає, що з вислугою років на військовій службі в 23 роки 07 місяців 27 днів та у зв`язку зі звільненням зі служби за станом здоров`я, пенсія йому мала призначатися, виходячи із розміру 64 % відповідних сум грошового забезпечення (55 % за 20 років вислуги, в зв`язку зі звільненням за станом здоров`я, та 9 % за три роки вислуги понад 20 років). Тому позивач 25 березня 2020 року звернувся до відповідача з запитом на отримання публічної інформації, в якому просив роз`яснити тлумачення пункту «а» статті 13 Закону України № 2262-ХІІ із зазначенням нормативно-правових актів.

ГУ ПФУ в Харківській області листом від 31 березня 2020 року № 2000-0203-8/10123 повідомило про порядок та розміри призначення пенсій відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

07.04.2020 Позивачем було подано заяву про перерахунок пенсії на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 04.04.2000 року.

Рішенням ГУ ПФУ від 19.05.2020 відмовлено в задоволенні заяви позивача від 07.04.2020.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено в запас за станом здоров`я відповідно до пп. «в» п. 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року №174/93.

Відповідно до п. 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року №174/93 в редакції станом на день звільнення позивача офіцери можуть бути звільнені з військової служби: а) за вислугою строку служби; б) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі. Окремі категорії осіб офіцерського складу, перелік яких затверджується Міністром оборони України, за їх згодою можуть бути звільнені з військової служби за віком, якщо їм до досягнення встановленого граничного віку залишилося п`ять і менше років за умови наявності у них права на одержання пенсії за вислугу років; в) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби; г) у зв`язку зі скороченням штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на військовій службі; д) після закінчення строку контракту або у зв`язку з його розірванням; е) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України; є) за службовою невідповідністю; ж) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили; з) за власним бажанням за наявності вислуги не менш як п`ять років у календарному обчисленні на посадах офіцерського складу.

В той же час, відповідно до п. 64 Тимчасового положення звільнення осіб офіцерського складу з військової служби здійснюється:

а) в запас, якщо вони не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час;

б) у відставку, якщо вони досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку.

З аналізу вказаної норми вбачається, що в запас звільняються особи, які не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час.

В той же час, звільнення у відставку можливе виключно за наявності таких підстав, як досягнення граничного віку перебування в запасі або визнання військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку.

Відтак, вказані норми передбачали перелік підстав звільнення офіцерів з військової служби, зокрема, за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

При цьому у випадку непридатності до військової служби відповідні особи звільнялися у відставку, при обмеженій придатності, у випадку, коли особа не досягла граничного віку перебування у запасі у запас.

Як вбачається з копії наказу заступника Міністра оборони України - Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 26 від 8 лютого 2000 року, позивача звільнено у запас, за станом здоров`я та направлено на облік до Фрунзенського РВК м. Харкова.

Відтак, відповідно до наказу, позивача не було знято за станом здоров`я з військового обліку.

З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено з військової служби у віці 43 роки, вказаний вік не перевищував граничний вік перебування у запасі.

Відповідно до п. «а» ст.. 13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції станом на день призначення пенсії) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що пенсія у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення передбачена Законом для осіб, зокрема, офіцерського складу, звільненим за віком або за станом здоров`я саме у відставку, а не у запас. Для осіб, звільнених (в тому числі за станом здоров`я) у запас, пенсії призначаються у розмірі за вислугу 20 років - 50 процентів.

Для обох зазначених у п. «а» категорій осіб діє правило, що за кожний рік вислуги понад 20 років - додається 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Таким чином, норми чинного законодавства станом на час звільнення позивача з військової служби та призначення йому пенсії окремо встановлювали порядки визначення розмірів пенсії для звільнених військовослужбовців: для на звільнених за станом здоров`я у запас та звільнених за станом здоров`я у відставку, зокрема, за підставами такого звільнення (повна або обмежена непридатність до військової служби, досягнення або недосягнення граничного віку перебування у запасі).

З урахуванням обставин, встановлених судом в ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії позивача як особі, яку звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я на умовах, що передбачені для звільнених з військової служби у відставку за станом здоров`я є обґрунтованим, з огляду на що скасуванню не підлягає.

З огляду на те, що позивач, як особа, звільнена у запас за станом здоров`я, права на призначення пенсії як особі, звільненій на відставку, не має, похідні вимоги позивача зобов`язального характеру також задоволенню не підлягають.

Стосовно строків звернення з адміністративним позовом суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а зазначила, що, «визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку».

Як вбачається з матеріалів справи, рішення відповідача з приводу проведення перерахунку датоване 19.05.2020 року.

Позов поданий до суду 23.09.2020 року, тобто з дотриманням строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України.

Відтак, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.03.2021.

Суддя Білова О.В.