Справа № 420/6128/20
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6128/20
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кравець О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді Коваля М.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року по справі №420/6128/20, прийнятого суддею Бжассо Н.В., за правилами спрощеного позовного провадження, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень про відмову в призначенні пенсії за віком та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

10 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУПФ України в Одеській області, в якому просив:

визнати протиправними та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.02.2020 року № 97 та від 20.07.2020 року № 97 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати позивачу до страхового стажу в полуторному розмірі періоди роботи в місцевостях. Прирівняних до районів Крайньої Півночі з 07.12.1981 року по 17.01.1983 роки на посаді теслі-бетоняра в тресті «Сургутстройгаз» Будівельно-монтажного управління № 1, з 20.01.1983 року 16.03.1986 року на посаді токаря-слюсаря в УМС тресту «Сургутстбудгаз», з 11.06.1987 по 06.07.1987 року на посаді теслі в Майському ліспромгоспі Тюменської області, з 10.07.1987 по 09.04.1990 року на посаді токаря в ДБУ-4 тресту «Сибдорбуд», з 17.04.1990 року по 31.07.1990 року на посаді помічника оператора дефектоскопного візка в Салимскій дистанції колії Свердловської залізниці, а також, до страхового стажу в одинарному розмірі період роботи в ПП «Барвинок» на посаді вантажника з 02.04.1999 року по 15.12.2000 роки.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з 18 січня 2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року позов був задоволений частково : визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.022020 року №97 та від 20.07.2020 року № 97 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2020 року з урахування висновків суду, що зазначені в мотивувальній частині рішення суду.

В іншій частині позову - відмовлено.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вважає вказане рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що рішенням від 18.02.2020 року № 97 відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. У спірному рішенні відповідач зазначив, що страховий стаж позивача становить 22 роки 6 місяців 20 днів. До страхового стажу враховані всі надані позивачем документи. 20.07.2020 року відповідач прийняв рішення № 97 від 20.07.2020 року «на заміну» рішення від 18.02.2020 року, в якому відповідач виправив помилку щодо необхідного стажу для призначення пенсії 27 років, а не 26, а також, зазначив періоди роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, які він обчислив в одинарному розмірі, і обґрунтував це відсутністю строкових договорів у зазначені періоди. Позивач зазначає, що окремі періоди він працював в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Робота у вказаних районах і місцевостях з 01.03.1960 року зараховується до стажу у полуторному розмірі відповідно до Указу Президії Верховної ради СРСР від 10.02.1960 року. Позивач зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У трудовій книжці позивача наявні записи про роботу у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Також, факт роботи позивача у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої півночі підтверджується архівними довідками.

Також, апелянт зазначає, що відповідач з невідомих причин не зарахував до страхового стажу період роботи в ПП «Барвінок» на посаді вантажника з 02.04.1999 року по 15.12.2000 року.

30.11.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , де зазначає про законність та обґрунтованість рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом першої інстанції встановлено, що 13.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додано: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудова книжка серії НОМЕР_1 , військовий квиток серії НОМЕР_2 , диплом (свідоцтво, атестат) про навчання сепії НОМЕР_3 , довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 07.07.2000 року № 23/20-00150 від 16.05.2019 року, № 23/20-00149 від 16.05.2019 року.

18.02.2020 року ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення № 97 «Про відмову в призначенні пенсії», згідно з яким, розглянувши заяву ОСОБА_1 № 1660 від 13.02.2020 року щодо призначення пенсії за віком та надані документи: паспорт, ідентифікаційний номер, трудову книжкуа, диплом, військовий квиток, довідки про стаж № С-1007 від 17.05.2019 року, № С-1379 від 22.07.2019 року, № 6052,№ 6051 від 12.08.2019 року, довідку про заробітну плату № С-1379/2 від 22.07.2019 року, із посиланням до ст. 26 та п. 5 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, в призначенні пенсії відмовив, так як страховий стаж ОСОБА_1 складає 22 роки 6 місяців 20 днів. До страхового стажу враховані всі надані документи.

20.07.2020 року ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення № 97 «Про відмову в призначенні пенсії на заміну рішення про відмову № 97 від 18.02.2020 року», згідно з яким, розглянувши заяву ОСОБА_1 № 1660 від 13.02.2020 року щодо призначення пенсії за віком та надані документи: паспорт, ідентифікаційний номер, трудову книжка, диплом, військовий квиток, довідки про стаж № С-1007 від 17.05.2019 року, № С-1379 від 22.07.2019 року, № 6052,№ 6051 від 12.08.2019 року, довідку про заробітну плату № С-1379/2 від 22.07.2019 року, із посиланням на ст. 26 та п. 5 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, в призначенні пенсії відмовило , так як страховий стаж ОСОБА_1 складає 22 роки 6 місяців.

До страхового стажу враховані в одинарному розмірі періоди: з 07.12.1981 року по 17.01.1983 року, з 11.06.1987 року по 06.07.1987 року, з 10.07.1987 по 09.04.1990 року, з 20.01.1983 року 16.03.1986 року, з 17.04.1990 року по 31.07.1990 року без врахування полуторного коефіцієнта, для осіб, працюючих в районі Крайньої Півночі та місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, оскільки відсутні строкові договори за вказані періоди.

Не погоджуючись з такими діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом першої інстанції було також встановлено, що у наказах № 52/к від 11.06.1987 року, № 115к від 09.07.1987 року про прийняття позивача на роботу відсутні відомості щодо укладення трудових контрактів, а згідно із довідкою № С-1379/1 від 22.07.2019 року, ДБУ-4 ЗАТ «Сибдорбуд» не передавало на зберігання до архіву трудові контракти за період 1987-1990 роки.

ОСОБА_1 працював в УМС тресту «Сургутстбудгаз», в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі, в період з 20.01.1983 року по 16.03.1986 року на посаді токаря-слюсаря більш ніж три роки, що підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 від 16.06.1978 року та довідкою № 23/20-00149 від 16.05.2019 року.

Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 16.06.1978 року містить записи про роботу позивача у період з 02.04.1999 року по 15.12.2000 року на ПП «Барвінок», що засвідчені підписом директора та печаткою підприємства.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ОЦІНКА СУДУ :

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Пунктом 5 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

У статті 5 цього Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» зазначено про надання додаткових пільг, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком або по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" встановлено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10.02.1960, з п`яти до трьох років та надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

В пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Приписами п. 18 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Згідно з п. п. 23, 24 Порядку № 637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу (див. рішення щодо прийнятності у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland) [ВП], заява №31443/96, пункт 98, ECHR 2002-X).

Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі "Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).

За певних обставин "легітимне очікування" на отримання "активу" також може захищатися ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "легітимне очікування", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви №68385/10 та №71378/10, §35)).

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Апеляційний суд зазначає, що з аналізу вищенаведених норм законодавства, що діяло до 1 січня 1991 року та посилання на яке наявне в п. 5 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що визначає порядок призначення пенсії за віком особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях станом на час звернення ОСОБА_1 до суду із позовом, обов`язковою умовою для зарахування до стажу для отримання пенсії за віком одного року і шести місяців за рік роботи є укладення такими особами з підприємствами трудових договорів на строк три роки.

З огляду на відомості трудової книжки НОМЕР_1 від 16.06.1978 року та довідок № С-508 від 16.05.2019 року, № С-1379/1 від 22.07.2019 року, № С-1007 від 17.05.2019 року, № 6051 від 12.08.2019 року, вбачається, що позивач у періоди з 07.12.1981 року по 17.01.1983 року, з 11.06.1987 року по 06.07.1987 року, з 10.07.1987 по 09.04.1990 року, з 17.04.1990 року по 31.07.1990 року працював на підприємствах у місцевостях, що прирівняні до районів Крайньої Півночі.

Проте, періоди роботи позивача у цей час становлять менше ніж три роки, що свідчить про відсутність укладених між підприємствами-роботодавцями та позивачем строкових трудових договорів, передбачених ст. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», ст. 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", що є обов`язковою умовою для отримання працівником додаткової пільги за роботу у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі шляхом зарахування до стажу роботи 1,6 років за фактично відпрацьований 1 рік.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, у наказах № 52/к від 11.06.1987 року, № 115к від 09.07.1987 року про прийняття позивача на роботу відсутні відомості щодо укладення трудових контрактів.

Крім того, з огляду на довідку № С-1379/1 від 22.07.2019 року, ДБУ-4 ЗАТ «Сибдорбуд» не передавало на зберігання до архіву трудові контракти за період 1987-1990 роки.

Таким чином, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що відповідач обґрунтовано врахував вказані періоди роботи до страхового стажу без застосування полуторного коефіцієнта.

Стосовно періоду роботи ОСОБА_1 з 20.01.1983 року по 16.03.1986 року на посаді токаря-слюсаря в УМС тресту «Сургутстбудгаз», судом 1-ої інстанції було встановлено , що на вказаному підприємстві в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі, позивач працював більш ніж три роки, що підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 від 16.06.1978 року та довідкою № 23/20-00149 від 16.05.2019 року, що були надані до ГУ ПФУ в Одеській області.

У трудовій книжці позивача поряд з записом про роботу у вказаний період наявна відмітка, що позивач працював у місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі.

З огляду на приписи пункту 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документи за її вибором.

Для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №348/2208/16-а, від 22 лютого 2021 року у справі №266/258/16-а.

Як встановлено судом першої інстанції , у трудовій книжці ОСОБА_1 відсутній штамп про обчислення стажу у півтора кратному розмірі, але Інструкція № 162 від 20.06.1974 року, затверджена постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР, не містить такої вимоги, як обов`язкове проставляння такого штампу.

Таким чином ,суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду 1-ої інстанції , що факт роботи у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі протягом більш, ніж трьох років у період з 20.01.1983 року по 16.03.1986 року на посаді токаря-слюсаря в УМС тресту «Сургутстбудгаз» був підтверджений належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами , що є підставою для обліку стажу у півторакратному розмірі.

Щодо періоду роботи позивача у ПП «Барвінок» у період з 02.04.1999 року по 15.12.2000 року, судом 1-ої інстанції було встановлено , що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 16.06.1978 року містить записи про роботу позивача на вказаному підприємстві, що засвідчені підписом директора та печаткою підприємства.

Апеляційний суд зазначає, що надана позивачем трудова книжка, оформлена згідно з вимогами чинного законодавства, містить всі необхідні записи, які вчинені в хронологічному порядку щодо роботи позивача у ПП «Барвінок» у період з 02.04.1999 року по 15.12.2000 року, проте, з огляду на розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 , що вчинений ГУ ПФУ в Одеській області (арк. с. 68), вказаний період відповідач не врахував до страхового стажу позивача для призначення пенсії, оскаржувані рішення ГУ ПФУ в Одеській області не містять відомостей щодо підстав неврахування до страхового стажу зазначеного періоду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в частині визнання протиправними та скасування рішень від 18.022020 року №97 та від 20.07.2020 року № 97 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в полуторному розмірі періоди роботи в місцевостях, Прирівняних до районів Крайньої Півночі та в одинарному розмірі період роботи в ПП «Барвинок», а також, призначити пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з 18 січня 2020 року, суд зазначає, що оскільки за результатом розгляду справи суд встановив, що відповідач частково правильно включив стаж роботи позивача у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, без застосування полуторного коефіцієнта, а щодо періоду роботи з 20.01.1983 року по 16.03.1986 року на посаді токаря-слюсаря в УМС тресту «Сургутстбудгаз» суд не погодився з рішенням відповідача щодо незастосування полуторного коефіцієнта при обрахуванні стажу та зробив висновок, що відповідач безпідставно не врахував в одинарному розмірі до страхового стажу період роботи позивача у ПП «Барвінок» у період з 02.04.1999 року по 15.12.2000 року, вказана вимога до задоволення не належить.

Апеляційний суд також зауважує, що відсутні підстави для зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію за віком, оскільки навіть із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 20.01.1983 року по 16.03.1986 року в полуторному розмірі та періоду з 02.04.1999 року по 15.12.2000 року страховий стаж позивача буде менше необхідних 27 років.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд доходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення суду 1-ої інстанції - залишити без змін та також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст. 6 та ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 242, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, встановлених ст.328 КАС України.

Повне рішення складене та підписане 05.03.2021 року

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.