Справа № 140/17619/20
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/17619/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Управління Служби безпеки України у Волинській області (далі УСБУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення 31 січня 2020 року остаточного розрахунку по виплаті індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по грудень 2018 року при звільненні з військової служби ОСОБА_1 на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; зобов`язання Управління Служби безпеки України у Волинській області нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум в частині невиплати одноразової грошової допомоги належної при звільненні з військової служби з 01 лютого 2020 року по 16 грудня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 20 травня 1994 року по 31 січня 2020 року позивач пpoxoдив військову службу на різних посадах в підрозділах Служби безпеки України та знаходився на всіх видах забезпечення в УСБУ у Волинській області, які передбачені законодавством для військовослужбовців. ОСОБА_1 вказує, що в день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення УСБУ у Волинській області зобов`язане було провести з ним повний розрахунок. Однак, 31.01.2020, на дату закінчення проходження ним військової служби відповідач не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період з січня 2014 року по грудень 2018 року. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, в справі №140/6039/20 було зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з січня 2014 року по грудень 2018 року проходження військової служби. Таким чином, вищезазначені кошти були виплачені несвоєчасно і тільки за рішенням суду. Кошти щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вищевказаний період проходження військової служби, надійшли на картковий рахунок позивача в сумі 12289,41 грн. тільки 16 грудня 2020 року.

ОСОБА_1 вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки у даному випадку суб`єктом владних повноважень було допущено затримку розрахунку при звільненні з військової служби, що є порушенням статті 116 KЗпП України та у відповідності до статті 117 KЗпП України це є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку по виплаті індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по грудень 2018 року, який у даному випадку становить період з 01 лютого 2020 року (наступний день за днем звільнення з військової служби) по день виплати коштів - 16 грудня 2020 року.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідача визнає, що ОСОБА_1 проходив військову службу в СБУ з 20 травня 1994 року до 31 січня 2020 року, а також те, що одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в сумі 366670,57 грн. була виплачена позивачу відповідно до платіжного доручення №115 від 19 лютого 2020 року, грошові кошти на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року в справі №140/6039/20 виплачені в сумі 12289,41 грн. відповідно до платіжного доручення №1045 від 15 грудня 2020 року.

Відповідач вказує, що особливий характер військової служби визначає статус військовослужбовця як спеціального суб`єкта правовідносин, а обсяг його прав, обов`язків та соціальних гарантій не є однаковим з визначеними трудовим законодавством гарантіями, правами та обов`язками працівників. Зокрема, позивач у своїй заяві посилається на передбачений статтями 116 і 117 КЗпП обов`язок роботодавця здійснити розрахунок з працівником у день його звільнення. У свою чергу, нормами спеціального законодавства з питань проходження військової служби такий обов`язок (щодо розрахунку у день звільнення з військової служби) військового командування не передбачений. Предмет виконання обов`язків військової служби та трудових відносин різний за змістом, не є тотожним. Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з відповідними військовими частинами, а проходять військову службу. Порядок проходження військової служби в цілому, та зокрема в СБУ, врегульований спеціальними нормативно-правовими актами.

Позивач визначає, що пріоритетними є норми спеціального законодавства, проте трудове законодавство підлягає застосуванню у тих випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Щодо спірних правовідносин з приводу проходження військової служби така позиція не може бути визнана обґрунтованою, норми трудового законодавства щодо оплати праці не поширюються на військовослужбовців. Представник відповідача зазначає, що предмет регулювання оплати трудових відносин і грошового забезпечення військовослужбовців не є тотожним за змістом та правовими наслідками. А тому, відповідач вважає безпідставним застосування трудового законодавства у випадках, якщо спеціальне законодавство не регулює спірні правовідносини з питань проходження військової служби.

Крім того, відповідача вказує, що статус виплати, з якими позивачем пов`язується настання підстав до стягнення середнього заробітку, визначається як компенсаційна виплата, яка не входить до структури грошового забезпечення, не є грошовим забезпеченням

Відповідач зазначає, що законодавством України про працю регулюються трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із СБУ. У свою чергу, ОСОБА_1 проходив кадрову військову службу в органах СБУ та мав військове звання підполковник. При цьому, він не укладав трудовий договір з СБУ, не перебував у трудових відносинах із СБУ та не мав статусу працівника СБУ, а тому на нього не поширювалося законодавство України про працю. У зв`язку з цим, на думку відповідача, будь-якої протиправності в діях (бездіяльності) посадових осіб УСБУ у Волинській області щодо виплати позивачу компенсаційних виплат та допомоги після звільнення з військової служби не вбачається. З наведених підстав, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи від учасників справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в СБУ в період з 20 травня 1994 року по 31 січня 2020 року.

Відповідно до витягу з наказу УСБУ у Волинській області від 28 січня 2020 року №28-ОС/дск ОСОБА_1 з 31 січня 2020 року виключено зі списків особового складу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, в справі №140/6039/20 зобов`язано Управління Служби безпеки України у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2014 по грудень 2018 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з врахуванням виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду, УСБУ у Волинській області перераховано позивачу грошові кошти в сумі 12289,41 грн. відповідно до платіжного доручення №1045 від 15 грудня 2020 року, які позивач отримав 16 грудня 2020 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення 31 січня 2020 року остаточного розрахунку по виплаті індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по грудень 2018 року при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, звернувся з даним позовом до суду

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частин першої і другої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Обчислення середньої заробітної плати працівникам, зокрема за час вимушеного прогулу здійснюється згідно з Порядком №100.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Розділу ІІ Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 4 пункту 2 Розділу ІІ Порядку №100 визначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Суд вважає, що з прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавця виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Відтак у цих правовідносинах відсутні правові підстави для застосування до УСБУ у Волинській області відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку належних сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція щодо незатосування статті 117 КЗпП до правовідносин, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, викладена у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №0940/1532/18 та від 28 січня 2020 року у справі №822/2663/15.

Крім того, судом вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 звертався до УСБУ у Волинській області із позовом про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення 31 січня 2020 року остаточного розрахунку одноразової грошової допомоги належної при звільненні з військової служби ОСОБА_1 на день виключення зi списків особового складу та вcix видiв забезпечення; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум в частині невиплати одноразової грошової допомоги належної при звільненні з військової служби з 01 лютого 2020 року по 20 лютoгo 2020 року; визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення 31 січня 2020 року остаточного розрахунку грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки включно при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум в частині невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки при звільненні з 01 лютого 2020 року по 16 квітня 2020 року; визнання протиправною бездіяльність щoдo не проведення 31 січня 2020 року остаточного розрахунку грошової компенсації за недоотримане речове майно при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум в частині невиплати грошової компенсації за недоотримане речове майно при звільненні з 01 лютого 2020 року по 06 квітня 2020 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року №140/12685/20 позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Волинській області щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні з військової служби у день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Стягнуто з Управління Служби безпеки України у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2020 року по 16 квітня 2020 року у сумі 57959,88 грн.

Тобто, позивач вже скористався своїм правом на судовий захист стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Нормами КЗпП України та іншими нормами законодавства не передбачено проміжного стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У зв`язку з наведеним, відсутній обов`язок УСБУ у Волинській області виплатити середній заробіток позивачу за час затримки розрахунку за спірних правовідносин по даній адміністративній справі.

Відтак, в задоволені позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Управління Служби безпеки України у Волинській області (43005, Волинська область, місто Луцьк, проспект Василя Мойсея, 4, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк