Справа № 160/17679/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
30.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення ОСОБА_1 індексації пенсії, з порушенням вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 за період з грудня 2014 року по жовтень 2017 року.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату індексації пенсії ОСОБА_1 за період з грудня 2014 року по жовтень 2017 року, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності. 15.10.2013 року йому була призначена пенсія по другій групі інвалідності внаслідок
загального захворювання, та повторно друга група інвалідності внаслідок загального
захворювання встановлена по 01.11.2015 року. В подальшому з 21.10.2015 року позивачу довічно встановлено першу «Б» групу інвалідності внаслідок загального захворювання, що
підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААА№ 219586. Розмір пенсійної виплати позивача з грудня 2014 року до жовтня 2015 року, тобто до зміни
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 03.02.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
01.02.2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що матеріалами пенсійної справи підтверджено, що в період з 01.08.2014 року по 01.10.2017 року територіальними управліннями Пенсійного фонду України (різних областей) були проведені як індексація пенсії, так і виплата фіксованих доплат відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також відповідно до норм Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", що, в свою чергу, спростовує твердження позивача про наявність підстав для здійснення перерахунку пенсії та виплати індексації його пенсії та дає підстави стверджувати про відсутність підстав для задоволення позову. Також, правовідносини з питань пенсійного забезпечення між позивачем та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виникли з моменту взяття останнього на облік як отримувача пенсійних виплат, тобто з 01.10.2019 року, відповідно, безпідставним є твердження позивача про неправомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення індексації його пенсії за період з грудня 2014 року по жовтень 2017 року та свідчить про помилковість обраного відповідача по справі. На підставі викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
15.10.2013 року позивачу була призначена пенсія по другій групі інвалідності внаслідок загального захворювання, та повторно друга група інвалідності внаслідок загального захворювання встановлена по 01.11.2015 року.
В подальшому з 21.10.2015 року позивачу довічно встановлено першу «Б» групу інвалідності внаслідок загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААА№ 219586, копія якої додається до позовної заяви, оригінал знаходиться в мене.
До липня 2014 року ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська Луганської області.
З липня 2014 року ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі, а з 10.12.2014 року в управлінні Пенсійного фонду України в Полтавському районі Полтавської області.
З січня 2015 року ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Коростишівському районі Житомирської області, а з 01.10.2019 року та станом на сьогодні, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Матеріалами справи встановлено, що у межах спірного періоду, а саме з 01.12.2014 року по 31.09.2015 року територіальний орган здійснював нарахування та виплату індексації пенсії позивача, а з 01.10.2015 року по 31.10.2017 року територіальний орган не проводив індексацію пенсії позивача, що підтверджується копією довідки Управління Пенсійного фонду України в Коростишівському районі Житомирської області від 20.08.2018 року №9848/02 та копією протоколу виплати електронної версії пенсійної справи.
Вважаючи дії відповідача щодо не проведення індексації пенсії в період з 01.12.2014 року по 31.10.2017 року протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.
Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (надалі - Закон №1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (надалі - Порядок №1078).
Згідно ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Судом встановлено, що позивачу за період з 01.12.2014 року по 31.10.2017 року не виплачувалась індексація грошового забезпечення.
Стосовно наявності у позивача права на проведення індексації його доходів, суд зазначає таке.
Згідно із ч. 1ст. 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. (ст.9 Закону)
Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття; 5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються; 6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів; 7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Проте, як вже зазначалося, позивачу за період з 01.10.2015 року по 31.10.2017 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, оскільки будь-які дії стосовно вказаних виплат ним не вчинялися.
Статтею 3 Закону №1282-XIIпередбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
За змістом статті 4 Закону №1282-XII (в редакції, що діяла до 01.01.2016 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, який установлюється у розмірі 101 відсотка. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"№ 911-VІІІ від 24.12.2015 року внесено зміни до ч. 1ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII та поріг індексації підвищено зі 101 % до 103 %.
Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" №1078 від 17.07.2003 року індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
При цьому, прожитковий мінімум для непрацездатних осіб змінювався і відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" з 1 січня 2015 року становив 949 грн.; з 1 вересня 2015 року - 1074 грн. В 2016 році відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" з 01.01.2016 року прожитковий мінімум для непрацездатних осіб становив 1074 грн., з 01.05.2016 року - 1130 грн., з 01.12.2016 року -1247 грн.
Суд зауважує, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.
Індексація пенсії (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 по справі № 825/874/17.
Індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
За таких підстав, бездіяльність, яка полягала у не нарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.10.2015 року по 31.10.2017 року є протиправною, проте для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення ОСОБА_1 індексації пенсії, з порушенням вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 за період з грудня 2014 року по жовтень 2017 року, відсутні підстави, оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.10.2019 року, а протиправна бездіяльність вчинена у період з 01.10.2015 року по 31.10.2017 року територіальними органами Пенсійного фонду України, які не є відповідачами в даній справі.
Отже, аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що для відновлення порушених прав позивача належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату індексації пенсії ОСОБА_1 за період з 01.10.2015 року по 31.10.2017 року, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки позивач на даний час перебуває на пенсійному обліку у відповідача, а саме Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Доказів понесення судових витрат не пов`язаних із сплатою судового збору позивачем не надано.
Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 72, 77, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна