Справа № 569/14342/20
Суддя: Панас О. В.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді Панас О.В. розглянувши в порядку письмового провадження в м. Рівне справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 1 батальйону УПП у Волинській області ДПП лейтенанта міліції Скона Дмитра Володимировича, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови ,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 1 батальйону УПП у Волинській області ДПП лейтенанта міліції Скона Дмитра Володимировича, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови, в якому Боровик А.В. просить суд визнати дії інспектора незаконними та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18№ 674295 від 16.08.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у виді штрафу в сумі 510 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 16.08.2020 інспектором роти №1 батальйону УПП у Волинській області ДПП лейтенантом поліції Сконом Д.В. винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. Вважає дії Інспектора при винесенні вказаної постанови протиправними, а притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП незаконним та необґрунтованим. Так, 13.08.2020 він керуючи автомобілем марки «Тоуоіа RАV-4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 по авто дорозі Устилуг-Луцьк Рівне в напрямку міста Луцька, перед населеним пунктом Звірів по авторозі, яка має два напрямки руху в одну сторону і розподілена смугою з зеленими насадженнями побачив як зліва, пересікаючи дві смуги руху в напрямку міста Рівне, пересікаючи полосу насаджень на проїзджу частину лівої смуги (він рухався по правій) вибіг інспектор патрульної поліції з піднятим вверх жезлом. Уникаючи зіткнення, він різко вивернув кермо вправо і зупинився увімкнувши аварійну сигналізацію. На запитання до Інспектора чому він порушує правила дорожнього руху і створює аварійну ситуацію останній від відповіді утримався. Крім того останній не зміг пояснити факт зупинки транспортного засобу з лівої сторони, через чотири розподільчих смуги руху (по дві в різні напрями), які ще мають між собою смугу зелених насаджень, попри те, що всі знаки відповідно до вимог ПДР повинні бути становленні обабіч дороги в попутному напрямку. Інспектор пояснив, що він ніби порушив швидкісний режим у населеному пункті рухаючись зі швидкістю 108 км. за год.

Вимірювання швидкості руху Інспектором було здійснено приладом із функцією фото- та відоефіксації, але не у автоматичному, а у ручному режимі. Інспектор пояснив під відеофіксацію, що у вказаному приладі відеофіксація відсутня. Роз`яснивши йому його права, він не ознайомлювався з доказами, а надав письмове пояснення і попросив про перенесення розгляду справи. Крім того, просив Інспектора скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення, про що зазначив у поясненні. Нескладання Відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало йому можливості навіть ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, він свою позицію зафіксувати не зміг би.

Оскаржувана Постанова не відповідає вимогам КУпАП, зокрема вимогам ст.ст.283,284. Водночас, Інспектором у постанові не зазначено який нормативно правовий акт ним порушено, зазначивши лише, що за це передбачено відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП. Окрім того, адміністративну справу розглянуто без його участі. На його прохання надати йому повістку Інспектором було відмовлено, про що є відповідний запис на відео реєстраторі. В подальшому дізнався, що його справа розглянута Інспектором у неділю 16.08.2020 - у неробочий день. За таких обставин він не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КпАП України, зокрема, подавати докази, користуватися правовою допомогою, тощо. Інспектор в порушення вимог пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті у постанові не навів докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів, на які він мав послатись, якщо б йому надали право скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. До початку судового засідання позивач подав заяву у якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач Інспектор роти № 1 батальйону УПП у Волинській області ДПП лейтенанта міліції Скон Д.В. в судове засідання не з`явився, згідно поданого до суду відзиву вказав на правомірність своїх дій по притягненню позивача до адміністративної відповідальності за порушення вимог Правил дорожнього руху, факт якого був ним встановлений лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20№ТС000798, який відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16641, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 30.09.2019 р. та чинного до 30.09.2020 p., є придатним до застосування. Зазначив, що можливість використання виробу «TruCAM LTI 20/20», виробництва LaserTechnologylnc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних, а відтак є належним доказом. Крім того, вказав, що позивачу було роз`яснено його права, та за його клопотанням розгляд справи було призначено на іншу дату, а саме на 16.08.2020 р., проте останній не з`явився, і тому було винесено постанову за відсутності ОСОБА_1 та направлено йому копію постанови поштовою кореспонденцією за №8293/41 17-2020 від 17.08.2020р. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх доводів. Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Справу слухати без його участі. Відповідачем до відзиву також долучено копії письмових документів, диск з відеозаписом та фото з приладу TRUCAM , копії свідоцтва про повірку, сертифікату, експертного висновку, лист, схема, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився. Представник відповідачів ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов, в якому вказала, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, поліцейський мав всі законні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів, оскаржувана постанова винесена на підставі та в порядку передбаченому законодавством. Доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано. Просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. До відзиву долучила копії письмових документів та DVD-R диск з відеозаписом з приладу TruCam, як докази по справі. Згідно поданого клопотання представник відповідачів О.Кухарська просила розглянути справу без участі відповідачів та представника на підставі наявних матеріалів справи. Згідно ч.9 ст. 205 КАС України,якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність сторін. Ухвалою Рівненського міського суду від 05.10.2020 року прийнято до провадження судді Панас О.В. адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Інспектора роти № 1 батальйону УПП у Волинській області ДПП лейтенанта міліції Скона Дмитра Володимировича про скасування постанови у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 у відставку. Ухвалою суду від 11.12.2020 р. за клопотанням позивача ОСОБА_1 залучено співвідповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції України. Дослідивши надані сторонами докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 16.08.2020 року інспектором Скоп Д.В. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №674295, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що 13.08.2020 року об 11 год. 15 хв. на А/Д Н-22 (Устилуг-Луцьк-Рівне) 108 (с.Звірів), він керуючи т.з. перевищив допустиму швидкість в населеному пункті (50 км/год.), асаме рухався зі швидкістю 108 км/год., швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС 000798. Пункту ПДР, який порушив позивач, у постанові не зазначено.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та долучених письмових пояснень позивача, ОСОБА_1 не визнав правопорушення в його діях, вказуючи, що правил дорожнього руху не порушував.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Частиною другою та четвертою статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст. ст. 122, 126 КУпАП). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Аналогічне положення міститься і в підпунктах 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що подія відбулася 13.08.2020 року, а постанова винесена інспектором 16.08.2020 р., проте доказів того, що позивач був належним чином ознайомлений про час та місце розгляду адміністративної справи суду не надано, з долучених копій документів не вбачається можливим встановити належне повідомлення позивачу про день розгляду справи. Крім того, 16.08.2020 р. був не робочий день.

Відповідальність за частиною 3 статті 122 КУпАП настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пункт 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керуючи транспортним засобом перевищив дозволену швидкість руху автомобіля, рухався зі швидкістю 108 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Як встановлено судом та зазначено у відзиві на позовну заяву, швидкість руху автомобіля позивача вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості «TruCam LTI 20/20» серійний номер ТС 000798. Відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру дороги, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не є тотожним «використанню в інший спосіб», зокрема «тримати в руках». Саме до такого правового висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд в постанові від 11.09.2019 року у справі №127/19832/19, скасовуючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості, визначене лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 не у зафіксованому режимі, а перебуваючи в руках патрульного поліцейського. Окрім того, жодним нормативно-правовим актом законодавчо не визначено порядок використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції, а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 яким започатковано їх використання, не є нормативно-правовим актом. Аналогічні висновки викладені у судових рішенням і у справі № 157/703/20, постанова восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021р.. Згідно ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. З огляду на те, що позивач заявляв клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яку узгодив з інспектором, проте доказів належного повідомлення про місце і час розгляду справи, судом не здобуто, суд вважає, що позивача було позбавлено можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі а також позбавлено останнього права на юридичну допомогу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в рамках повноважень і в спосіб передбачений Конституцією України та Законами України. Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до положень частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Як слідує з наданих відповідачем та оглянутих судом фото та відео доказів інспектора, зроблених на місці події, вказаний відеозапис не відображає відомостей вчиненого правопорушення, зазначеного у постанові, а саме швидкість руху під керуванням авто на відео 104 км/год., у постанові 108 км/год., також містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови, тому не може вважатись належним та допустимим доказом порушення правил дорожнього руху, оскільки також не вбачається, що в момент фіксування швидкості лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 ТС000798, транспортний засіб, яким керував позивач, перебував в межах дії дорожнього знака 5.45. «Початок населеного пункту», так як ні на фото, ні на відео немає дорожнього знака, який вказував би на початок населеного пункту «с.Звірів», про що вказано в постанові. Крім того, як було встановлено, в постанові про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №674295 від 16.08.2020 року зазначено, що лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 ТС000798 зафіксовано швидкість транспортного засобу, яким керував позивач на 108 км автомобільної дороги Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне. В той же час, із доданого поліцейським фото з лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 ТС000798 вбачається, що швидкість транспортного засобу було зафіксовано на 130 км автомобільної дороги Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне, при цьому автомобіль знаходився від технічного засобу, яким фіксувалася швидкість на відстані 228,0 метри, що підтверджує неналежність та недопустимість доказів щодо швидкості автомобіля, яким керував позивач та місця, в якому швидкість 104 км/год була зафіксована. Крім того, в постанові зазначено, що рухався зі швидкість 108 км/год., а на фото вказана швидкість т.з. 104 км/год. Отже, враховуючи, що надане поліцейським фото з лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 ТС000798 містить інформацію про місце вчинення правопорушення та швидкість руху автомобіля позивача відмінну від тієї, яка вказана в постанові, суд прийшов до висновку , що такий доказ є недостатнім на підставі якого можна об`єктивно та достовірно встановити обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Таке ж положення закріплено й у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова інспектора за таких обставин підлягає скасуванню, оскільки вона винесена без достатніх доказів, а позовна заява підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 9, 19, 20, 77, 241, 244, 245, 246,286, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №674295 від 16.08.2020 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ківерцівським РВ УМВС у Волинській області. Відповідач: до Інспектор роти № 1 батальйону УПП у Волинській області ДПП лейтенант міліції Скон Дмитро Володимирович, місце знаходження: 43005, м.Луцьк, вул. Залізнична, 15. Відповідач: Департамент патрульної поліції НП України, місце знаходження: 03048, м.Київ , вул. Федора Ернста, буд. 3. Повний текст рішення виготовлено 09.03.2021 року.

Суддя: О.В.Панас