Справа № 520/18318/2020
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 березня 2021 року № 520/18318/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сагайдака В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (майдан Театральний, буд. 1, м. Харків, 61057, ) про стягнення заробітної плати

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд з урахуванням уточненої позовної заяви:

- зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 09.09.2016 року по 28.10.2020 року згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Відповідач надав до суду відзив, згідно змісту якого у задоволенні вимог просив суд відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

16.08.2004 за результатами проведення конкурсу на заміщення вакантної посади державного службовця позивача було прийнято на роботу (публічну службу) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, яке у 2019 році було реорганізоване у Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях.

14.09.2016 позивачу надійшли поштою листи від відповідача з наказом про звільнення з посади державної служби від 08.09.2016, з розрахунковим листком за вересень 2016 року з нарахованими коштами з заробітної плати за 6 днів вересня 2016 року та за 55 днів невикористаної відпустки за попередні періоди на суму 8073,29 грн, а також особовим рахунком за 9 місяців 2016 року.

19.09.2016 позивач оскаржив вказаний наказ про звільнення в адміністративному порядку, але повного грошового розрахунку з позивачем, на його думку, не відбулося.

Згідно листа Головного управління Держпраці у Харківській області від 02.10.2020 року №А-1091/А-1141/А-1238/02.02/12.-08/10332 до відому позивача було доведено про встановлення порушень вимог чинного законодавства України з питань оплати праці та вжиття заходів в межах наданих повноважень до РВ ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях, оскільки з серпня 2004 року по квітень 2006 року з його боку заробітна плата позивачу нараховувалась з порушенням вимог Постанови КМУ від 13.12.1999 року №2288 та Положення про порядок преміювання, затвердженого наказом ФДМУ від 22.02.2001 року №277, внаслідок чого мало місце не донарахування заробітної плати.

У подальшому листом РВ ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях від 09.11.2020 року №20-02-ПІ-111 до позивачу повідомлено, що на виконання припису Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК25631/286/АВ/П від 02.10.2020 року відповідачем було проведено донарахування позивачу заробітної плати у вигляді премії з серпня 2004 року по березень 2006 року, про що свідчив розрахунковий лист за 28 жовтня 2020 року.

Таким чином, належна позивачу заробітна плата у вигляді своєчасно недонарахованих та не виплачених коштів премії з серпня 2004 року по березень 2006 року була нарахована та виплачена відповідачем у жовтні 2020 року.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд зазначає, що всі суми, належні до сплати працівникові, тобто нараховані працівникові на час звільнення, мають бути виплачені у день його звільнення.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Аналіз наведених положень свідчить, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Судом встановлено, що 23.02.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на його користь в якості середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільнені 128070,87 грн., а також в якості компенсації за перебування у відрядженні у вихідні дні у грошовій формі у подвійному розмірі у сумі 3109,28 грн., що складає загальну суму 131180,15 грн.;

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на його користь в якості відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 р. у справі №820/1313/18 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про стягнення середнього заробітку, компенсації та моральної шкоди - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018 апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення ХОАС від 21.06.2018 залишено без змін.

В адміністративній справі №820/1313/18 судами встановлено, що наказом № 120 від 08.09.2016 зобов`язано начальника відділу фінансово-господарської роботи здійснити виплату позивачу грошової компенсації за 55 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. На виконання зазначеного наказу Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області виплатило позивачу 8073,29 грн. Згідно реєстру бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів №134 від 08.09.2016, відповідачем 08.09.2016 внесено фінансове зобов`язання у сумі 8073,29 грн., яке одержане Державною казначейською службою 09.09.2016.

З рішення суду та позовної заяви у справі №820/1313/18 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на його користь в якості середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільнені 128070,87 грн, а також в якості компенсації за перебування у відрядженні у вихідні дні у грошовій формі у подвійному розмірі у сумі 3109,28 грн, що складає загальну суму 131180,15 грн; стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на його користь в якості відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України протиправно не виплатив йому суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільнені в період з 09.09.2016 по 04.05.2018 в розмірі 128070,87 та не виплатив в якості компенсації за перебування у відрядженні у вихідні дні у грошовій формі у подвійному розмірі 3109,28 грн. Зокрема, в позовній заяві ОСОБА_1 у справі №820/1313/18 зазначав, що відповідач в порушення вимог ст. ст. 116-117 КзпП України, виплатив належні йому до сплати кошти за березень 2016 року лише 30.11.2016, тому відповідач мав виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки.

Надалі 24.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь позивача заробітну плату в якості середнього заробітку з 09.09.2016 року по 30.11.2016 року за 59 (п`ятдесят дев`ять) робочих днів затримки розрахунку при звільненні у сумі 13 448, 46 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 року закрито провадження в адміністративній справі №520/14210/19 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про стягнення заробітної плати.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, ухвалу ХОАС від 28.02.2020 залишено без змін.

17.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом, в якому просить суд з урахуванням уточненої позовної заяви:

- зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 09.09.2016 року по 28.10.2020 року згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем в адміністративній справі №520/18318/2020 були заявлені позовні вимоги, які в тому числі вже заявлялися у справах №820/1313/18 та №520/14210/19 про стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області сум середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільнені.

Суд зазначає, що під час розгляду справи №820/1313/18 судом досліджувались обставини щодо виплати лише 30.11.2016 р. належних позивачу до сплати коштів за березень 2016 року, та питання щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу середнього заробітку за весь час затримки.

Отже, спір у справах №520/14210/19, №820/1313/18 та №520/18318/2020 в частині стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь позивача заробітну плату в якості середнього заробітку затримки розрахунку при звільненні є тотожнім.

Судовими рішеннями, якими присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Не має обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Таким чином, у даних правовідносинах відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України щодо виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічна правова позиція щодо незастосування статті 117 КЗпП до правовідносин, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, викладена у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №0940/1532/18 та у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі №822/2663/15.

Крім того суд вважає безпідставними посилання позивача на результат розгляду справи №520/16252/2020, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення компенсації частини доходів через несвоєчасну виплату заробітної плати за березень 2016 р. Водночас підставами позову у справах №520/14210/19, №520/10125/19, №820/1313/18, №520/18318/2020 є обставини та факт несвоєчасної виплати заробітної плати за березень 2016 р., яким у справах №520/14210/19, №520/10125/19 та №820/1313/18 надана юридична оцінка.

Згідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні суми був наявний неодноразовий спір щодо їх розміру, а також у зв`язку з тим що позовні вимоги стосуються виконання рішення суду, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні, та як наслідок відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (майдан Театральний, буд. 1, м. Харків, 61057, ) про стягнення заробітної плати залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 05 березня 2021 року.

Суддя Сагайдак В.В.