Справа № 160/16756/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у якій позивач з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 28.12.2020р., та 05.01.2021р. просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 06.05.2019 по виконавчому провадженню № 52495143, винесену державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області;
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 59046820 від 10.05.2019 винесену державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Єгоровою О.А.;
- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника винесену державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Єгоровою О.А. від 10.05.2019 по виконавчому провадженню № 59046820 при примусовому виконанні постанови № 52495143 від 06.05.2019;
- зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні № 59046820;
- стягнути з Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.
Ухвалою суду від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, з урахуванням особливостей ст. 287 КАС України. Призначено до розгляду у судовому засіданні.
Вказаною ухвалою суду відповідача зобов`язано надати до суду належними чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження.
Відповідач засобами електронного зв`язку подав письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.1, 3, 4, 6 ч.1 ст.37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених п.1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14, 15 ч.1 ст.39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто виноситься постанова про стягнення виконавчого збору.
На вказаний відзив позивач в порядку ст.163 КАС України надав відповідь на відзив відповідача в якому зазначив що з аналізу ст.27, 42 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції яка діяла до 28.08.2018р.) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби , тобто на момент відкриття виконавчого провадження 04.10.2016р. При цьому, як зазначив Верховний Суд при розгляді аналогічних справ з урахуванням того, що внесені законом України від 03.07.2018 року зміни до ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» погіршили становище позивача, а також те, що відповідачем фактично стягнуто кошти не було, у відповідача відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору.
В судовому засіданні 20.01.2021р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на їх задоволенні наполягала, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні 01.02.2021р. представник позивача також підтримала позовні вимоги, та згідно поданого клопотання просила продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, згідно наданого відзиву просив розглянути справу без його участі.
Враховуючи думку сторін, та вимоги ст.205 КАС України, суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Цього ж дня, 06.05.2019 старшим державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ВП № 52495143 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 259 656,27 грн.
Постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 10.05.2019 було відкрито виконавче провадження № 59046820 щодо примусового виконання постанови № 52495143 від 06.05.2019 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 259 656,27 грн.
Також постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Єгорової О.А. від 10.05.2019 у ВП № 59046820 було накладено арешт на все майно боржника при примусовому виконанні постанови № 52495143 від 06.05.2019. Згідно постанови про арешт коштів боржника від 21.05.2019р., накладено арешт на грошові кошти, що мстяться на рахунках боржника ОСОБА_1 .
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1404-VІІІ).
Згідно п. 1 ч.1 ст. 37 Закону №1404-VІІІ, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Зі змісту ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VІІІ вбачається, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 37 Закону №1404-VІІІ, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ, в редакції від 02.06.2016, чинній на момент відкриття виконавчого провадження № 52495143, визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ст. 10 Закону №1404-VІІІ, в редакції від 02.06.2016, чинній на момент відкриття виконавчого провадження № 52495143, заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно ч.ч. 1-2 ст. 27 Закону №1404-VІІІ, в редакції від 02.06.2016, чинній на момент відкриття виконавчого провадження № 52495143, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
До ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VІІІ було внесено зміни згідно із пп. 5 п. 27 розділу І Закону № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018, та у статті 27 у частині другій слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».
Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28.08.2018, слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.
З урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшували відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28.08.2018, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.
Таким чином, з урахуванням того, що внесені Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище боржника ОСОБА_1 , оскільки виконавче провадження розпочато під час дії попередньої редакції ст.27 Закону № 1404-VІІІ, а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 400/878/20, від 15.10.2020 у справі № 280/5959/19, від 12.08.2020 у справі №1340/5053/18, від 29.07.2020 у справі №1340/5050/18, від 14.05.2020 у справі №640/685/19.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд вважає, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не довів правомірності прийняття ним постанов, які є предметом оскарження у цій адміністративній справі, що свідчить про те, що відповідач під час прийняття таких рішень діяв не у спосіб, який визначено чинним законодавством, що у свою чергу є підставою для скасування таких рішень суб`єкта владних повноважень.
Оскільки відповідачем не були вжиті заходи примусового виконання виконавчого документу та фактичного стягнення сум за виконавчим документом у виконавчому провадженні № 52495143 не відбулось, адже виконавчий документ повернуто стягувачу за його письмовою заявою без виконання, суд приходить до висновку, що винесені 06.05.2019 постанова про стягнення виконавчого збору, а також 10.05.2019 постанова про відкриття виконавчого провадження № 59046820 та постанова про арешт майна боржника, є протиправними і підлягають скасуванню.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні №59046820, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України №1404 Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (ч. 7 ст. 9 Закону України №1404).
При цьому, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано доказів внесення відомостей відносно ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників відомості, а також що останній звертався до відповідача з заявою про виключення з Єдиного реєстру боржників таких відомостей внесених на підставі виконавчого провадження №59046820 стосовно ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене вище, суд зробив висновок, що задоволення вказаної позовної вимоги є передчасним та буде мати наслідком втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині задоволення позову слід відмовити.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Суд, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, та враховуючи сплату позивачем судового збору за подання позову в сумі 3430,40грн., зазначає, що стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2522,40грн. (за виключенням вимоги у задоволенні якої було відмовлено та за яку окремо сплачувався судовий збір у сумі 908,00грн.).
Керуючись ст.ст.241-250, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення виконавчого збору від 06.05.2019 у виконавчому провадженні № 52495143.
Визнати протиправною та скасувати постанову Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 59046820 від 10.05.2019.
Визнати протиправною та скасувати постанову Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт майна боржника від 10.05.2019 у виконавчому провадженні № 59046820.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова