Справа № 620/4832/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4832/20 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року (прийняте за наслідком розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, повний текст рішення складено 10.12.2020, суддя Клопот С.Л.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, Чернігівський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, треті особи: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, Чернігівський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, при Міністерстві оборони України, викладене у протоколі від 19 червня 2020 року № 86, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, визначеному п. б) ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що до позовної заяви, і до заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги він надавав документи, що підтверджують причини і обставини отримання поранення і травм, зокрема, висновок експертів № 317 від 26 грудня 2003 року, свідоцтво про хворобу № 83/03, архівну довідку Федеральної державної казенної установи «Центральний прикордонний архів Федеральної служби безпеки Російської Федерації» від 14 липня 2016 року № 21/59/К-396 та архівну довідку Федеральної державної казенної установи «Центральний прикордонний архів Федеральної служби безпеки Російської Федерації» від 11 лютого 2016 року № 824713. Крім того, у Порядку не визначено форму документу, яким би підтверджувалося, що отримані поранення не пов`язані із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Окремо апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував, що однією із підстав оскарження рішення Комісії, оформленого протоколом № 86 від 19 червня 2020 року є те, що Міністерство оборони України в 1983 році не здійснювало розрахунок осіб під час звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСР, оскільки Міністерство оборони України створено 24 серпня 1991 року та не є правонаступником Міністерства оборони СРСР, а витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України, а тому з цих підстав рішення Комісії, оформлене протоколом № 86 від 19 червня 2020 року підлягає скасуванню.

Також, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що підставою звернення до відповідача з відповідними заявами від 18 лютого 2020 року та від 29 травня 2020 року щодо призначення та виплату одноразової грошової допомоги слугувало встановлена мені 25 квітня 2017 року II групи інвалідності.

Відзиви та пояснення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, з 17 квітня 1981 року по 17 червня 1983 року ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, в тому числі з 10 серпня 1981 року по 17 червня 1983 року приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан.

Під час проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан отримав мінно-осколкове поранення в потиличну область голови, праву п`яту та контузію голови середньої тяжкості. У зв`язку із отриманими пораненнями з 4 березня 1983 року до 27 березня 1983 року знаходився на лікуванні в окружному військовому шпиталі військової частини НОМЕР_1 в місті Душанбе, а після лікування був направлений в санчастину військової частини НОМЕР_2 .

За результатами обстеження комісія судово-медичних експертів провела відповідну судово-медичну експертизу і склала висновок експертів № 317 від 26 грудня 2003 року (а.с.14, т.1), зі змісту якої вбачається, що у ОСОБА_1 мається рубець м`яких тканин потиличної області голови, які являються наслідками заживлення поранення, котрі могли утворитися в період проходження служби в Демократичній Республіці Афганістан у 1981-1983 роках.

Військово-лікарська комісія 29 грудня 2003 року видала позивачу свідоцтво про хворобу № 83/03. Зі змісту свідоцтва слідує, що отримане позивачем поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с.16, т.1).

15 лютого 2004 року, за результатами первинного огляду медико-соціальною комісією, позивачу було встановлено III групу інвалідності. Причиною інвалідності у довідці зазначено поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

На підставі такої довідки Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Чернігова 28 квітня 2004 року позивачу було видано посвідчення інваліда III групи серії НОМЕР_3 .

18 лютого 2009 року (а.с.19, т.1) та 17 лютого 2011 року (а.с.20, т.1) позивача було повторно оглянуто медико-соціальною експертною комісією. За результатами оглядів йому було підтверджено III групу інвалідності та причину інвалідності.

Черговими оглядами медико-соціальної експертної комісії від 25 квітня 2017 року (а.с.21, т.1), 26 квітня 2018 року (а.с.22, т.1) та 23 квітня 2019 року (а.с.23, т.1), позивачу було встановлено II групу інвалідності. Причиною інвалідності в таких довідках також зазначено поранення, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2020 позивачем подано до Чернігівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби.

Крім того, до своєї заяви позивачем додано пакет документів, а саме: дві копії паспорта, дві копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, дві копії банківських реквізитів, дві копії довідки серії МСЕ-ЧНВ №199574 від 15.02.2004, дві копії довідки серії МСЕ-ЧНВ №073974 від 18.02.2009, дві копії довідки серії МСЕ-ЧНВ №078850 від 17.02.2011, дві копії довідки серії АВБ №032283 від 25.04.2018, дві копії довідки серії АВБ №062594 від 26.04.2018, дві копії довідки серії 12 ААБ №496508 від 23.04.2019, дві копії висновку експертів №318 від 26.12.2003, дві копії свідоцтва про хворобу №83/03, дві копії архівної довідки від 11.02.2016 №824713, дві копії архівної довідки від 14.07.2016 №21/59/К-396, дві копії військового квитка серії НОМЕР_4 , дві копії листа ЦВЛК ЗСУ від 27.04.2020 №951 (а.с.29, т.1).

Листом Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 30.06.2020 №5/2720с повідомлено позивача, що відповідно до протоколу від 19.06.2020 №86 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, йому відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги (а.с.30, т.1).

Протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 86 від 19 червня 2020 року було прийнято рішення про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Рішення Комісія обґрунтувала тим, що:

1) Міністерство оборони України в 1983 році не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСІІ, оскільки Міністерство оборони України було створено 24.08.1991 відповідно до Постанови Верховної Ради України Про військові формування України та не є правонаступником Міністерства оборони СРСР. Витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.

2) Заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499. Висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 26.12.1993 №317, який складено зі слів заявника, та свідоцтво про хворобу від 29.12.2003 №83/03, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення (травми, каліцтва).

3) Заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 2004 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Проте, позивач вважає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги як інвалід ІІ групи, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження для обґрунтування своєї позиції викладеній в позовній заяві суду надано не було, а тому, виносячи рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги Комісія діяла в межах своїх повноважень аргументовано та правомірно.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Предметом спору у цій справі є вимога призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІ групи.

Вказану групу інвалідності позивачу встановлено 25 квітня 2017 року

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 16 вказаного Закону (в редакції, що діяла на час встановлення позивачу інвалідності II групи) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» затверджено Порядок № 975.

Вказаний нормативний акт визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Згідно з п. 12 Порядку № 975 (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

З наведених норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, слідує висновок про те, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду II групи (встановлено 25.04.2017, а.с.21, т.1).

На день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, тобто 25.04.2017 діяв Порядок № 975, а тому відповідач зобов`язаний був вирішити питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до зазначеного нормативного акта.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 288/349/17 та у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 636/4314/16-а.

Щодо висновків відповідача про те, що Міністерство оборони України в 1983 році не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСІІ, оскільки Міністерство оборони України було створено 24.08.1991 відповідно до Постанови Верховної Ради України Про військові формування України та не є правонаступником Міністерства оборони СРСР, а тому витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України, колегія суддів зазначає наступне.

Законом СРСР від 12.10.1967 № 42 «Про загальний військовий обов`язок» у редакції, що діяла на момент проходження ОСОБА_1 військової служби, визначено, що Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 № 1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.

Ст. 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02..01.1992 № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.

Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в органах Міністерство оборони України, колегія суддів вважає, що обов`язком Міністерства оборони України в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку в розмірі встановленому ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах, зокрема, від 26.09.2018 (справа №760/9113/17), від 18.10.2018 (справа №820/3353/16), від 02.11.2018 (справа №825/1558/18), від 18.02.2020 (справа №820/3000/18).

Щодо висновків відповідача про те, що ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 2004 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Редакція статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка діяла на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (15 лютого 2004 року - за результатами первинного огляду медико-соціальною комісією), передбачала, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «б» пункту 6 Умов встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Як свідчать матеріали справи, право на отримання компенсаційної виплати, пов`язаної з настанням інвалідності ІІІ групи, якою на той час була страхова виплата, виникло у позивача саме в момент первинного встановлення ІІІ групи інвалідності.

Отже, позивач у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності набув право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням на умовах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі за текстом Порядок № 499).

Однак, зазначене право не було реалізоване позивачем, оскільки доказів такої виплати матеріали справи не містять.

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.06.2018 у справі 750/5074/17, від 14.08.2018 у справі № 807/15426/18, від 26.10.2018 у справі № 820/2504/18.

В той же час, на зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено Порядками № 499 та № 975.

Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 22.03.2018 у справі № 278/307/17, відповідно до якої законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. «Обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відтак, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, періодичне підтвердження раніше встановленої групи інвалідності або відсотка втрати працездатності не є обставиною, яка спричиняє виникнення у військовослужбовця нових прав у сфері соціального захисту, якщо про це прямо не вказано у законодавстві, що регулює ці правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №564/806/17.

Таким чином, оскільки позивачу ІІІ групу інвалідності встановлено у 2004 році, а в 2017 році її змінено на ІІ групу інвалідності, то після встановлення вказаної групи інвалідності виникали обставини, з якими Закон №2011-ХІІ пов`язує право на отримання одноразової грошової допомоги (встановлення більшого відсотка втрати працездатності, встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги), у зв`язку з чим, висновки Міністерства оборони України є необґрунтованими в цій частині.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції такі підстави для відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, при Міністерстві оборони України, викладені у протоколі від 19 червня 2020 року № 86 не досліджував та не надав а мотивувальній частині рішення належного обґрунтування щодо врахування чи спростування таких висновків, а відтак, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині шляхом її доповнення вищевказаними висновками суду апеляційної інстанції.

Разом з цим, щодо висновків відповідача про те, що відсутні підстав для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки ним не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, а висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 26.12.1993 №317, який складено зі слів заявника, та свідоцтво про хворобу від 29.12.2003 №83/03, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення (травми, каліцтва), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до ст. 16-4 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Пунктом 11 Порядку № 975 (чинного на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, натомість, Міністерство оборони України помилково та необґрунтовано посилається у протоколі від 19 червня 2020 року № 86 на Порядок №499) визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Застосовані норми права дають підстави для висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Подання зазначених у п. 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст. 16-4 Закону № 2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Отже, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховний Суд у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі № 822/220/18.

Колегія суддів звертає увагу, що Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

З огляду на відсутність у абзаці 6 п. 11 Порядку № 975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.

У зазначеній справі №822/220/18 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача.

Водночас, подання до Міністерства оборони України позивачем висновку комісії бюро судово-медичної експертизи від 26.12.1993 №317, який складено зі слів заявника, та свідоцтва про хворобу від 29.12.2003 №83/03, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Як свідчить зміст п. 11 Порядку № 975, питання призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, носить заявницький характер, тобто розглядається виключно за ініціативою заявника. Цим же пунктом Порядку встановлено, що про необхідність додання до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, у тому числі, документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Згідно п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Разом з цим, п. 4. 7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за № 1294/26071 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Положення № 530) встановлено, що у разі настання інвалідності подаються такі документи, зокрема, копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що за зверненням особи за призначенням одноразової грошової допомоги, уповноважений орган оформляє та подає в Міністерство оборони України затверджений п. 11 Порядку № 975 перелік документів для призначення такої допомоги. Своєю чергою, розпорядник бюджетних коштів в особі Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі зазначених документів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Разом з цим, відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених п. 11 Порядку № 975, є заявник та уповноважений орган.

В світлі вказаного необхідно зазначити, що неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства обов`язку щодо їх витребування.

Таким чином, у контексті спірних правовідносин та обставин даної справи, колегія суддів зазначає, що документи, додані позивачем до заяви про призначення спірної грошової допомоги (зокрема, висновок комісії бюро судово-медичної експертизи від 26.12.1993 №317, який складено зі слів заявника, та свідоцтво про хворобу від 29.12.2003 №83/03, довідка до акта огляду МСЕК), вказують лише на характер і давність тілесних ушкоджень.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Міністерство оборони України, приймаючи спірне рішення, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-XII, обґрунтовано зазначило, що заявником не подано належних документів, що вказують на причини та обставини поранення, травми, контузії.

Таким чином, рішення відповідача прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень та підстави для скасування цього рішення відсутні.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року по справі №1640/3286/18.

Отже, доводи апеляційної скарги лише частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, зважаючи на вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права при цьому судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині щодо підстав для відмови у задоволенні позову, в іншій частині рішення суду не підлягає зміні чи скасуванню, оскільки Чернігівський окружний адміністративний суд дійшов вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді І.О. Грибан

О.О. Беспалов