Справа № 520/17749/2020
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
03 березня 2021 року № 520/17749/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сагайдака В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2019 №1922 "Про результати проведення службового розслідування" в частині, відповідно до якого, ОСОБА_2 , за шкоду заподіяну державі, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та до обмеженої матеріальної відповідальності;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити утримані кошти за підсумками службового розслідування у розмірі 10324,00 грн..;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити утриману премію, яка була зменшена на підставі накладеного дисциплінарного стягнення оголошеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2019 №1922 "Про результати проведення службового розслідування".

Відповідач надав до суду відзив, згідно змісту якого у задоволенні вимог просив суд відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що позивач з 01.08.1995 по 24.11.2020 проходив військову службу в Збройних силах України.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_4 (по особовому складу) від 11.11.2020 №313 позивача звільнено у запас за п. «б» (за станом здоров`я) ч.6 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 № 245 від 24.11.2020 позивача виключено із списків частини.

Під час розрахунку 24.11.2020 позивач отримав для ознайомлення свою службовку картку, згідно якої йому стало відомо про притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення «суворої догани» наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2019 №1922 «Про результати проведення службового розслідування» та притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 10324,00 грн.

Посилаючись на те, що не був ознайомлений з наказом про притягнення до дисциплінарної і матеріальної відповідальності, не погоджуючись із матеріалами службового розслідування за фактом виявленої нестачі матеріальних засобів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2019 №1511 було призначено службове розслідування з тих підстав, що з рапорту командира 4 механізаторної роти 2 механізаторного батальйону лейтенанта ОСОБА_3 за вхідним номером 3639 від 16.08.2019 стало відомо, що під час перевірки сховищ БТ техніки 4 механізованої роти в пункті постійної дислокації було виявлено відсутність 10 радіаторів на БТР-70.

За результатами проведення службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_2 15.10.2019 було видано наказ №1922, яким за недбале виконання службових обов`язків згідно функціональних обов`язків, чим самим були створені передумови розкрадання майна бронетанкової служби, порушення вимог абз.1 ст.101 та абз.6, 17 ст.102 статуту внутрішньої служби Збройних сил України, позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі місячного грошового забезпечення, дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення сувора догана.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут).

Згідно ст.9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).

Відповідно до ст.ст.26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до п. 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. N 243/95-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (в подальшому - Положення № 243), відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Пунктом 3 Положення № 243 визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки (абз. 2 п. 3 Положення № 243).

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності (абз. 3 п. 3 Положення № 243).

Згідно із п. 8 Положення № 243, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Таким чином, підставою для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державні, є встановлення його винної протиправної поведінки з обов`язковим визначенням ступеню її суспільної небезпечності, обставин заподіяння шкоди та причинного зв`язку такої поведінки з настанням шкоди.

Пунктом 13 Положення № 243 визначено повний перелік обставин, за наявності яких військовослужбовець несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі: умисне знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписка у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Крім того, згідно із п. 19 Положення № 243, розслідуванням повинно бути встановлено в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, з сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

З акту службового розслідування від 15.10.2019, затвердженого командиром ВЧ НОМЕР_2 вбачається, що у позивача такі пояснення не відбирались.

В акті зазначено, що своїми діями тимчасово виконуючий обов`язки заступник командира військової частини з озброєння майор ОСОБА_1 , який виконував обов`язки з 01.08.2019 по 15.08.2019 згідно наказу командира В/Ч НОМЕР_2 про закріплення посадових осіб за підрозділами частини №1400 від 30.07.2019 року порушив вимоги абз.1 ст. 74, абзаців 5,6,8,11,14 ст. 75 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

Проте, ці висновки зроблені без фактичної перевірки всіх обставин спричинення матеріальної шкоди та наявності, умисних винних неправомірних дій позивача, у зв`язку з спричиненням цієї шкоди.

Під час проведення службового розслідування відповідачем не встановлено, за наявності яких обставин та умисних неправомірних дій, позивачем спричинена матеріальна шкода.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ 21.11.2017 №608 (далі Порядок №608).

Відповідно до п.3 розділу ІІІ Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Голова комісії здійснює керівництво діяльністю комісії, має право давати письмові або усні доручення в межах проведення службового розслідування, які є обов`язковими для виконання (п.6 розділу ІІІ Порядку №608).

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування (п.8 розділу ІІІ Порядку №608).

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п.1 розділу V Порядку №608).

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення (п.2, п.3 розділу V Порядку №608)).

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити (п.4 розділу V Порядку №608).

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування (п.5 розділу V Порядку №608).

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (п.6 розділу V Порядку №608).

У разі якщо службове розслідування проводилося органом Військової служби правопорядку, акт та матеріали службового розслідування передаються на розгляд відповідному командиру (начальнику) військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, для прийняття рішення (п.7 розділу V Порядку №608).

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що притягненню військовослужбовця до відповідальності повинне передувати проведення службового розслідування, у ході якого встановлюються обставини, зазначені у пункті 3 Розд. ІІ Порядку №608.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 16.08.2019 №1511 було призначено комісію для проведення службового розслідування за фактом виявлення крадіжки військового майна в 4 механізованій роті та розвідувальному взводі 2 механізованого батальйону в складі голови комісії полковника ОСОБА_4 , членів комісії майора ОСОБА_5 , капітана ОСОБА_6 , капітана ОСОБА_7 , лейтенанта ОСОБА_8 .

В порушення вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 №608 комісією, яка проводила службове розслідування, не здійснено всебічне, повне та об`єктивне вивчення фактів правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності.

Акт службового розслідування не відповідає вимогам п.3 розділу V Порядку, зокрема не зазначено зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась, вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено, причини та умови, що сприяли правопорушенню, заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Відповідачем не надано доказів доведеності вини позивача, встановлення причинного зв`язку правопорушення між неправомірними діями позивача та подією, що трапилась, причин та умов, що сприяли правопорушенню.

Суду не надано доказів на підтвердження доведення до позивача підстав проведення службового розслідування, що є порушенням п.п.2, 3 розділу ІV Порядку, не надано доказів на підтвердження ознайомлення позивача з його правами та обов`язками під час проведення службового розслідування.

З огляду на викладене, наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2019 №1922 "Про результати проведення службового розслідування" відповідно до якого, позивача за шкоду заподіяну державі, притягнуто до дисциплінарної відповідальності є безпідставним.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Так, проходження військової служби в Збройних Силах України, врегульовано Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170.

Пунктом 1.2 Інструкції № 260, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, обумовлено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до положень пункту 31.1 Інструкції № 260 командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Преміювання здійснюється згідно з інструкцією про преміювання військовослужбовців, яка розробляється у військових частинах виходячи зі специфіки та особливостей виконання завдань конкретної військової частини і затверджується вищим командуванням. Конкретні показники позбавлення військовослужбовців премії повністю або частково встановлюються в межах випадків, передбачених пунктом 31.5 цієї Інструкції.

Так, положеннями пункту 31.5 Інструкції № 260 передбачено, що командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково тільки на: 10 % у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення догана; 20 % у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення сувора догана; 40 % у разі накладення на військовослужбовця двох дисциплінарних стягнень догана (сувора догана); 50 % у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень догана (сувора догана).

Командир військової частини позбавляє премії частково за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладання дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником).

Відповідно до пункту 31.7 Інструкції, рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього. Забороняється позбавляти премії військовослужбовців протягом кількох місяців за одне допущене порушення.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці визначено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Як визначено у статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

З матеріалів справи вбачається, що під час проходження позивачем військової служби командир військової частини НОМЕР_2 15.10.2019 видав наказ №1922, відповідно до якого позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі місячного грошового забезпечення.

Разом з тим, в адміністративному позові позивач просив зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити утримані кошти за підсумками службового розслідування, зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити утриману премію, яка була зменшена на підставі накладеного дисциплінарного стягнення, оголошеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2019 №1922 "Про результати проведення службового розслідування.

Відповідно до ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин суд у даній справі, виконуючи завдання адміністративного судочинства в порядку ст.2 КАС України, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача, як суб`єкта владних повноважень, поза межами перевірки за названими критеріями згідно вищезазначеної статті, тобто суд не повноважний щодо вчинення дій по зобов`язанню відповідача нарахувати та виплатити утримані кошти за підсумками службового розслідування у розмірі 10324,00 грн.

Суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 року у справі за позовом ТОВ Аскоп-Україна до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Згідно з вимогами ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2019 №1922 "Про результати проведення службового розслідування" в частині, відповідно до якої, позивача, за шкоду заподіяну державі, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та до обмеженої матеріальної відповідальності; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити утримані кошти за підсумками службового розслідування; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити утриману премію, яка була зменшена на підставі накладеного на позивача дисциплінарного стягнення, оголошеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2019 №1922 "Про результати проведення службового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2019 №1922 "Про результати проведення службового розслідування" в частині, відповідно до якого, ОСОБА_1 , за шкоду заподіяну державі, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та до обмеженої матеріальної відповідальності.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , утримані кошти за підсумками службового розслідування.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утриману премію, яка була зменшена на підставі накладеного дисциплінарного стягнення, оголошеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2019 №1922 «Про результати проведення службового розслідування».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 03 березня 2021 року.

Суддя Сагайдак В.В.