Справа № 420/11653/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації базовий місяць січень 2008 р., нарахувати та виплатити різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 р. і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулося в березні 2018 р. за період з 01.03.2018 р. по 26.08.2020 р., вирішив задовольнити позовні вимоги частково.

І. Суть спору:
Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просила:

(1) Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року, не виплати різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01 березня 2018 року по 26 серпня 2020 року.

(2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації її грошового забезпечення (базовий місяць) січень 2008 року.

(3) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулося в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01 березня 2018 року по 26 серпня 2020 року.

(4) Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 6150,00 грн., повязані з правничою допомогою адвоката.

ІІ. Аргументи сторін
(а) Позиція позивача
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого оператора відділення радіоперехоплення та пеленгування загону радіорозвідки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26.08.2020 р. №37-РС позивачку звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.08.2020 р. №172 виключено зі списків особового складу частини.

Позивачці за період з січня 2016 року по 28 листопада 2018 року не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення.

З грудня 2018 р. по серпень 2020 р. індексація грошового забезпечення нараховувалася та виплачувалася відповідачем не у повному обсязі.

Позивачка вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує встановлене статтею 43 Конституції України її право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

(б) Позиція відповідача
Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суд відзив на позовну заяву.

Крім того, відповідач не надав суду витребувані докази по справі, а саме: інформацію щодо індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. з відповідними доказами та інформацію щодо нарахування індексації ОСОБА_1 належної до виплати в лютому 2018 р. і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулося в березні 2018 р. за період з 01.03.2018 р. по 26.08.2020 р., з відповідними доказами.

ІІІ. Процесуальні дії у справі
22.06.2020р. суд, ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

22.06.2020 р. суд ухвалою зупинив провадження по справі та витребував у позивача та відповідача докази по справі, а саме: інформацію щодо індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. з відповідними доказами та інформацію щодо нарахування індексації ОСОБА_1 належної до виплати в лютому 2018 р. і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулося в березні 2018 р. за період з 01.03.2018 р. по 26.08.2020 р., з відповідними доказами.

16.02.2021 р. суд ухвалою поновив провадження у справі та продовжив розгдяд справи у порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом
Позивачка проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого оператора відділення радіоперехоплення та пеленгування загону радіорозвідки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26.08.2020 р. №37-РС позивачку звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.08.2020 р. №172 виключено зі списків особового складу частини.

Позивачці за період з січня 2016 року по 28 листопада 2018 року не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення.

З грудня 2018 р. по серпень 2020 р. індексація грошового забезпечення нараховувалася та виплачувалася відповідачем не у повному обсязі.

15.09.2020 р. позивачка, через представника звернулася до відповідача із запитом, в якому просила нарахувати та виплатити її індексацію грошового забезпечення.

30.10.2020 р. позивачка отримала від відповідача довідку щодо виплати її індексації за період перебування на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 за вих. №3438/1/1253 від 29.10.2020 р., в якій зазначено, що у період з січня 2016 р. по листопад 2018 р. позивачці не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Крім того, у період з грудня 2018 р. по серпень 2020 р. індексація грошового забезпечення виплачувалась не у повному обсязі. Інформацію про можливість отримання індексації відповідач не зазначив.

V. Джерела права та висновки суду.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Згідно з положеннями ст.8 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до ст.1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями ст.2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 статті 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Згідно з ст.5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно ч.2 ст.6 Закону України Про індексацію грошових доходів населення порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (надалі - Порядок №1078).

Як встановлено пунктом 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 в редакції від 01.12.2015 року, що діяла у спірний період, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Таким чином, з п. 5 Порядку в редакції від 01.12.2015 року, що діяла у спірний період чітко вбачається, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів) відбувається обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації, що здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Тобто, базовим місяцем при обчислені індексу для проведення індексації слід вважати місяць підвищення заробітної плати (грошового забезпечення) за рахунок зростання її постійних складових, а саме: тарифних ставок (окладів).

У свою чергу, з п. 5 Порядку в редакції від 01.12.2015 року, що діяла у спірний період чітко вбачається, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати.

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

За загальним правилом, для індексації заробітної плати необхідно знати два взаємопов`язаних елемента: базовий місяць та коефіцієнт індексації.

При цьому базовий місяць - це місяць підвищення тарифних ставок (окладів), незалежно від розміру підвищення, а коефіцієнт індексації обчислюють на основі щомісячних індексів інфляції, які публікуються Держстатом. Розрахунок ведеться наростаючим підсумком до перевищення порогу індексації.

Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу) та нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця.

Таким чином, згідно із пунктом 5 Порядку №1078, місяць, у якому підвищено тарифну ставку (оклад) слід вважати базовим для індексації за дотримання таких умов: заробітна плата зросла за рахунок її постійних складових; сума підвищення більша, ніж можлива індексація.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01 січня 2008 року, а отже січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення.

Наступним підвищенням посадових окладів військовослужбовців було 01 березня 2018 року, зі вступом в дію постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців.

Як вже було зазначено, базовим місяцем вважається місяць, в якому підвищена тарифна ставка (посадовий оклад) військовослужбовця за посадою, яку він займає. Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яке вперше відбулось у спірний період в цій справі у січні 2008 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007, місяці, у якому відбулося збільшення розміру посадового окладу штату. При цьому загальна сума збільшення грошового забезпечення перевищила суму індексації нараховану в цьому місяці і відповідно до абз. 1 і 2, п. 5 Порядку № 1078 січень 2008 року став базовим місяцем для нарахування індексації заробітної плати позивача.

В такому порядку, нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 № 90 Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Встановлений абз. 2 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» початок для обчислення індексу споживчих цін- січень 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 не змінює порядок застосування п. 5 Порядку № 1078 для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовців, оскільки, як встановлено судом, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 не внесені зміни до відповідного нормативно-правового акту щодо збільшення тарифних ставок військовослужбовців.

Оскільки доказів нарахування та виплати індексації грошових доходів позивачки, передбаченої нормами законодавства, за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року відповідач до суду не надав, така бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації позивачці є протиправною.

Крім того суд зазначає, що позивачка помилково дійшла висновку, що військова частина НОМЕР_1 вчинила протиправні дії щодо невиплати її індексації, оскільки невиплата являє собою бездіяльність.

Таким чином суд робить висновок, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно.

При цьому суд вважає передчасними вимоги позивача в частині врахування січня 2008 року як базового місяця для обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, оскільки доказів обчислення відповідачем індексації грошового забезпечення позивачки у вказаному періоді з урахуванням інших місяців як базових позивачці до суду не надано.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації її грошового забезпечення (базовий місяць) січень 2008 року, належить до задоволення частково.

Щодо вимог позивачки в частині невиплати її різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01 березня 2018 року по 26 серпня 2020 року, суд зазначає наступне.

Так, позивачка позовні вимоги в цій частині обґрунтовує тим, що у період з грудня 2018 року по серпнень 2020 року індексація грошового забезпечення її виплачувалась не у повному обсязі.

Відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Тобто, він є базовим для обчислення індексу споживчих цін.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, яка набрала чинності 01.03.2018 року, затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

З огляду на зазначене, суд вважає, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

Згідно інформації Держстату України, розміщеному на їх офіційному веб сайті, про індекс споживчих цін:

- індекс споживчих цін у березні 2018 склав 101,1;

- індекс споживчих цін у квітні 2018 року склав 100,8;

- індекс споживчих цін у травні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у червні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у липні 2018 року склав 99,3;

- індекс споживчих цін у серпні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у вересні 2018 року склав 101,9.

- індекс споживчих цін у жовтні 2018 року склав 101,7;

Відповідно до положень Порядку № 1078, розрахунок індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця наступного за базовим.

Оскільки березень 2018 року є базовим місяцем (значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків та індексація грошового забезпечення відповідно не нараховується), індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,7 (1,008*1,00*1,00*0,993*1,00*1,019*1,017*100).

Отже, індекс споживчих цін не перевищував 103% до листопада 2018 року.

У листопаді ж 2018 року індекс споживчих цін за вказаний місяць складав 103,7%.

З урахуванням положень Порядку № 1078, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року складає 103,7%, то у наступному місяці і підлягає індексація грошового забезпечення військовослужбовців.

Суд встановив, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2020 р. №1214/ФЕС позивачці виплачувалась індексація в розмірах: грудень 2018 року 71,08 грн., січень 2019 року - 71,08 грн., лютий 2019 року - 71,08 грн., березень 2019 року 134,47 грн., квітень 2019 року 134,47 грн., травень 2019 року 134,47 грн., червень 2019 року 134,47 грн., липень 2019 року 206,72 грн., серпень 2019 206,72 грн., жовтень 2019 -206,72 грн., листопад 2019 206,72 грн., грудень 2019 216,51 грн.

Враховуючи вищенаведене а також, що з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, оскільки індекс споживчих цін лише у листопаді 2018 року складав 103,7%, а також те що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 у період грудень 2018 грудень 2019 р. індексація грошового забезпечення була нарахована та виплачена позивачу, що позивачкою не заперечується, тому суд доходить висновку, що відповідач вірно обчислив та виплатив позивачці суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по грудень 2019 року.

Суд зазначає, що відповідач у вересні 2019р. та з 01.01.2020 р. по 26.08.2020 р. не здійснював індексацію грошового забезпечення позивачці. Впродовж судового розгляду справи відповідач не надав жодного доказу в спростування зазначеної обставини.

Таким чином, суд робить висновок, що позовна вимога про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулося в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01 березня 2018 року по 26 серпня 2020 року, належить до задоволення частково, а саме в частині: нарахуванння та виплаті позивачці індексації грошового забезпечення період, вересень 2019 р та з 01.01.2020 р. по 26.08.2020 р.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, первісна вимога позивача про визнання протиправними дії підлягає задоволенню частково з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачці індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 28.02.2018 р. та вересень 2019р. та з 01.01.2020 р. по 26.08.2020 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково.

VI. Судові витрати
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить стягнути на його користь судові витрати на правничу допомогу в сумі 6150,00 грн.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Судом встановив, що між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Лазуткіним Олександром Володимировичем укладено договір про надання правової допомоги від 16.09.2020 року (а.с.17-22), предметом якого є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво інтересів клієнта у будь-яких судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п.1.3, 1.4).

Гонорар адвоката складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в додатку 1 до цього договору (п.7.2).

На підтвердження наданих правових послуг до суду надано:

- ордер серії ОД №543836 (а.с.10);

- акт приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2020 року (а.с.24-25), відповідно до якого правова допомога складається з:

* зустріч та усна консультація клієнта (0,3 год.) 450,00 грн.;

* пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних питаннях, складання стратегії представництва інтересів клієнта у судовому процесі (1 год.) - 1500,00 грн.;

* складання адвокатського запиту (0,3 год.) - 450,00 грн.;

* складання адміністративного позову (2,5 год.) 3750,00 грн.;

- довідку про отримання адвокатом Лазуткіним О.В. від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 6150,00 грн. за надані йому послуги правового характеру.

Суд зазначає, що зустріч та усна консультація клієнта, пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних питаннях, складання стратегії представництва інтересів клієнта у судовому процесі не є професійною правничою допомогою, пов`язаною саме з розглядом даної справи, відповідно до приписів ст.132 КАС України. Такі послуги є фактичною складовою такого виду правничої допомоги, як складання позовної заяви.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладено у постанові Верховного Суду по справі №520/7431/19.

Керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, суд вважає правомірним стягнення з військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., оскільки такий розмір гонорару є співмірним зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:
1.Адміністратвиний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 р., вересень 2019р. та з січня 2020 р. по 26 серпня 2020 р. протиправною.

3.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, вересень 2019 р. та з січня 2020 р. по 26 серпня 2020 р.

4.Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі),00 грн.

5. У решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач- ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя О.Я. Бойко

.