Справа № 640/2665/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року м. Київ № 640/2665/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
представники позивача - Токар А.В.;

сторін: відповідача - Івах Г.В.

(у судовому засіданні 25.02.2021, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо» (далі - позивач або ТОВ «Лубним`ясо» або товариство) подано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва позов до Головного управління ДПС у м. Києві (надалі - відповідач або ГУ ДПС у м. Києві або контролюючий орган) про скасування податкових повідомлень-рішень:

- № 0106 від 14.01.2020 (форма «Р») про визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 943 617 грн. за основним платежем та 471 809 грн. за штрафними санкціями;

- № 0106 від 14.01.2020 (форма «ПН») про відсутність складання та реєстрації податкових накладних в сумі 374 617 грн. за штрафними санкціями;

- № 0106 від 14.01.2020 (форма «В1») про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 1 500 595 грн. за основною сумою та 375 149 грн. за штрафними санкціями;

- № 0106 від 14.01.2020 (форма «В4») про зменшення розміру бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 25 282 грн.;

- № від 13.01.2020 (форма «Д») про визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 20 791 грн. за основним платежем та 5 198 грн. за штрафними санкціями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/2665/20, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 02.04.2020.

Зважаючи на технічні причини щодо фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та клопотання учасників, розгляд справи відкладено на 11.06.2020.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2020 витребувано: у СВ Вишгородського відділу поліції ГУНП у Київській області - належним чином завірені копії документів, що містять відомості про здійснення господарських операцій між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), зокрема, протоколів допиту свідків, висновків експертиз, судових рішень; у Головного управління ДПС у м. Києві - детальний розрахунок штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до податкового повідомлення-рішення від 14.01.2020 № 0106 щодо відсутності складення/несвоєчасного складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, позивачем податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 749234,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2020 витребувано повторно у Головного управління ДПС у м. Києві детальний розрахунок штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до податкового повідомлення-рішення від 14.01.2020 № 0106 щодо відсутності складення/несвоєчасного складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, позивачем податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 749234,00 грн.

11.06.2020 та 30.07.2020 судом оголошувались перерви, справу призначено до розгляду на 10.09.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.10.2020; викликано у судове засідання 29.10.2020 в якості свідка ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Вказаної дати, зважаючи на перебування головуючого судді Пащенка К.С. на лікарняному, розгляд справи відкладено на 03.12.2020; у судове засідання викликано свідка ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Судовими повістками від 21.12.2020 викликано представників сторін у судове засідання на 28.01.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2020 застосовано до свідка ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) привід до судового засідання, яке відбудеться 28.01.2021; доручено Лубенському відділенню поліції Національної поліції в Полтавській області здійснити привід свідка до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Призначеного дня розгляд справи відкладено на 25.02.2021.

У судовому засіданні 25.02.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов, за викладених у ньому підстав.

В якості підстав позову позивач зазначив, що відповідачем прийнято протиправні податкові повідомлення-рішення з порушенням чинного податкового законодавства. Зокрема, наголошує, що по господарським операціям з ФОП ОСОБА_2 в повному обсязі та з дотриманням вимог законодавчих та нормативних актів складені первинні документи, на підставі яких проведені операції були відображені в бухгалтерському обліку. Також, позивач не погоджується із висновками відповідача про перерахування ТОВ «Імпекс ТВ» грошових коштів в розмірі 282 000 грн. на користь ТОВ «Лубним`ясо» в якості безповоротної фінансової допомоги з огляду на підтвердження видатковими накладними продажу м`ясної продукції, а також зазначення в платіжному документі покупця, який здійснював оплату, в графі «Призначення платежу» - виду зобов`язання, в оплату якого перераховані кошти. Окрім того, стверджує, що послуги компанією «Савой Коммодітіс Лімітед» надавались виключно за межами митної території України, у зв`язку із чим не підпадають під порядок оподаткування послуг, визначений статтею 208 Податкового кодексу України. На його думку, плата за послуги експедитора-нерезидента ІП «БелПродСервіс» не підпадає під оподаткування податком на прибуток іноземних юридичних осіб, так як для нерезидента є виручкою за надані послуги.

Представник відповідача проти позову заперечує та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У відзиві на адміністративний позов відповідач звертає увагу, що в даному випадку до перевірки та до заперечення позивачем не надано документів, пов`язаних з операціями з ФОП ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1 ). Посилається на фіктивність операцій із ТОВ «Імпекс ТВ». Наголошує на заниженні показника рядка 6 декларації з ПДВ на загальну суму 749 234 грн. по операціях з компанією «Савой Коммодітіс Лімітед». Також, на переконання відповідача, при виплаті ІП «БелПродСервіс» (Республіка Казахстан) доходу із джерелом походження з України за послуги з перевезення вантажу на підставі договору від 01.10.2016 № 01_10_2016 у І кварталі 2017 року ТОВ «Лубним`ясо» повинно було утримати та сплатити до бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб за ставкою 15% від суми виплаченого доходу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.06.2019, валютного - за період з 01.01.2017 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 та іншого законодавства.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт від 09.12.2019 № 184/26-15-05-01-06/37969771.

Згідно висновків акта, з урахуванням листа від 10.01.2020 про розгляд заперечення, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог, зокрема:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 3 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за № 336/22868, пункту 5 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, пунктів 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, пунктів 1, 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, в результаті занижено податок на прибуток на загальну суму 943 617 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 158 508,00 грн. та за 2018 рік на суму 785 109 грн.;

- підпункту 141.4.1, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток іноземних юридичних осіб за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 всього у сумі 20 791 грн., у тому числі за І квартал 2017 року в сумі 20 791 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 186.3 статті 186, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 208.1, 208.2, 208.3 статті 208 Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, пункту 1.2 статті 1, пункту 2.4 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на загальну суму 1 500 595 грн., в тому числі за грудень 2017 року на суму 218 183 грн., за лютий 2018 року на суму 6 685 грн., за березень 2018 року на суму 45 800 грн., за травень 2018 року на суму 273 472 грн., за червень 2018 року на суму 69 612 грн., за серпень 2018 року на суму 211 321 грн., за жовтень 2018 року на суму 216 301 грн., за листопад 2018 року на суму 4 753 грн., за грудень 2018 року на суму 360 320 грн., за березень 2019 року на суму 35 513 грн., за квітень 2019 року на суму 7 147 грн., за травень 2019 року на суму 47 691 грн., за червень 2019 року на суму 3 797 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за червень 2019 року на суму 25 282 грн.;

- пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, встановлено відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку за грудень 2017, грудень 2018 року.

На підставі акта перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 0106 від 14.01.2020 (форма «Р») про визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 943 617 грн. за основним платежем та 471 809 грн. за штрафними санкціями;

- № 0106 від 14.01.2020 (форма «ПН») про відсутність складання та реєстрації податкових накладних в сумі 374 617 грн. за штрафними санкціями;

- № 0106 від 14.01.2020 (форма «В1») про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 1 500 595 грн. за основною сумою та 375 149 грн. за штрафними санкціями;

- № 0106 від 14.01.2020 (форма «В4») про зменшення розміру бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 25 282 грн.;

- № від 13.01.2020 (форма «Д») про визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 20 791 грн. за основним платежем та 5 198 грн. за штрафними санкціями.

Незгода з податковими повідомленнями-рішеннями суб`єкта владних повноважень обумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (нижче - ПК України), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.260 пункту 14.1 статті 14 ПК України фрахт - винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для: перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами; перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом.

Фрахт, як одна з категорій доходів, що можуть одержуватись нерезидентом із джерелом їх походження з України, визначено на час спірних правовідносин у підпункті «г» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК України.

Отже, за своєю сутністю зміст терміну «фрахт» містить дві класифікуючі ознаки: а) цивільно-правову природу договору: договір перевезення, договір найму судна або транспортного засобу або їх частин, договір піднайму судна або транспортного засобу або їх частин; б) мету укладання договору: перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами або перевезення вантажів (але не пасажирів) залізничним або морським транспортом.

Загальні положення про перевезення визначені статтею 908 Цивільного кодексу України (скорочено - ЦК України), в той час як договору перевезення вантажу присвячена стаття 909 ЦК України, відповідно до частини першої якої за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, згідно із частиною третьою статті 909 ЦК України, підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом частини першої статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Зазначене відповідає приписам абзацу першого статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 № 1955-IV.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо) (абзаци 2, 3 частини першої статті 929 ЦК України).

Експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб (частина перша статті 932 ЦК України).

Таким чином, аналіз наведеного правового врегулювання дає підстави для висновку, що у разі укладання з нерезидентом договору транспортного експедирування (транспортно-експедиторських послуг), відповідна операція визначається ПК України фрахтом.

За загальним правилом, якщо нерезидент виступає як експедитор, він може обрати декілька способів виконання операцій: безпосереднє здійснення перевезення або організація перевезення. Якщо нерезидент, виступаючи як експедитор, здійснює лише організацію перевезення, а не саме перевезення, отримані експедитором від клієнта кошти можуть мати характер: а) плати за послуги перевезення, яку буде передано безпосереднім перевізникам; б) плати за послуги з навантаження, розвантаження, схову тощо; в) винагороди експедитора.

Виходячи із зазначеного вище правового регулювання, перші дві складові (за виключенням винагороди експедитора) охоплюються поняттям фрахту.

Згідно із підпунктом 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Відповідно до підпункту 141.4.4 пункту 141.4 статті 141 ПК України сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. При цьому: базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими справляти податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, чи є він платником податку, а також суб`єктом спрощеного оподаткування.

Суд звертає увагу на те, що термін «базова ставка фрахту» за змістом, наведеним у підпункті 14.1.12 пункту 14.1 статті 14 ПК України означає суму фрахту, включаючи витрати з навантаження, розвантаження, перевантаження та складування (схову) товарів, збільшену на суму витрат за рейс судна або іншого транспортного засобу, сплачуваних (відшкодовуваних) фрахтувальником згідно з укладеним договором фрахтування.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства, платники податку - резиденти, що сплачують на користь нерезидентів винагороду (компенсацію) у вигляді фрахту, зобов`язані утримувати з виплачених сум податок за ставкою 6%. Така ставка не визначається як «понижена» відносно ставки 15%, і застосовується безумовно до будь-яких операцій з виплати фрахту на користь нерезидента.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ІП «БелПродСервіс» (Республіка Казахстан) укладений договір про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом від 01.10.2016 № 01_10_2016, предметом якого є транспортно-експедиційні послуги.

Факт надання послуг підтверджується CMR від 12.10.2016 б/н, митною декларацією (МД-2) від 22.10.2016.

16.01.2017 позивачем проведено оплати вартості послуг в розмірі 5000 дол. США, що еквівалентно 138 607,71 грн.

Разом з тим, суд примічає, що резиденти при виплаті фрахту нерезидентам мають право скористатися перевагами угоди по уникнення подвійного оподаткування.

Зокрема, відповідно до вимог пунктів 103.2, 103.4 статті 103 ПК України підставою для звільнення від оподаткування або застосування зменшеної ставки податку, є надання нерезидентом особі (податковому агенту) довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує статус податкового резидента країни, з якою укладено міжнародний договір.

Як передбачено пунктом 103.5 статті 103 ПК України, довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 103.8 статті 103 ПК України особа, яка виплачує доходи нерезидентові у звітному (податковому) році, у разі подання нерезидентом довідки з інформацією за попередній звітний податковий період (рік) може застосувати правила міжнародного договору України, зокрема щодо звільнення (зменшення) від оподаткування, у звітному (податковому) році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року.

Згідно із пунктом 103.10 статті 103 ПК України у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

На підтвердження наявності передбачених чинним законодавством підстав для звільнення від оподаткування позивачем не було надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує статус податкового резидента країни, з якою укладено міжнародний договір, тобто ІП «БелПродСервіс», що зареєстроване і діє відповідно до законодавства Республіки Казахстан, а відтак, відсутні підстави для використання нерезидентом переваг міжнародного договору.

Таким чином, позивач, здійснюючи операції з вказаним нерезидентом та виплачуючи йому суми фрахту, повинен був сплачувати податок за ставкою 6% в розмірі 8 316,50 грн. (138 607,71 х 6%) замість нарахованого відповідачем податку за ставкою 15% у розмірі 20 791 грн. (138 607,71 х 15%).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2020 (форма «Д») підлягає скасуванню в частині збільшення основного зобов`язання на суму 12 474,50 грн. (20 791 - 8 316,50) та нарахування штрафних санкцій у розмірі 3 119 грн. (5 198 - 2 079).

Натомість, позивач просить скасувати вказане рішення в частині збільшення основного зобов`язання на суму 20 791 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 5 198 грн.

Тому, відповідні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розділом ІІІ ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Розділом V ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

У відповідності зі статтею 198 ПК України:

- право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (пункт 198.1);

- датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2);

- податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3);

- не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 ПК України, згідно з положеннями якої:

- сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1);

- при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

В силу вимог частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, встановлені обов`язкові реквізити для первинних документів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів перевірки, відповідачем зроблено висновок про заниження позивачем в періоді, що перевірявся, податку на прибуток на загальну суму 943 617 грн., а також завищення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на загальну суму 1 500 595 грн. та суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за червень 2019 року на 25 282 грн. за результатами господарських операцій із ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Імпекс ТВ» та компанією «Савой Коммодітіс Лімітед».

Зокрема, між позивачем (за договорами - покупець) та ФОП ОСОБА_2 (за договорами - продавець) укладені договори купівлі-продажу від 01.07.2017 № 01/07-12, від 01.01.2018 № 05/01-18, відповідно до умов якого продавець, згідно замовлення покупця, продає останньому м`ясопродукцію в асортименті згідно попередньої усної домовленості обох сторін.

В підтвердження факту проведення господарських операцій за вказаним договором позивачем надано суду копії рахунків-фактур, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, декларацій виробника на готову м`ясну продукцію.

Водночас наявність первинних документів, які мають обов`язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування податкового кредиту за умови, якщо такі первинні документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва.

Так, ухвалою Любенського міськрайонного суду від 07.12.2019 у справі № 539/1462/19 звільнено ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 2051 Кримінального кодексу України на підставі статті 49 Кримінального кодексу України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до змісту вказаного судового рішення, 15.12.2016 з метою отримання грошової винагороди, заздалегідь усвідомлюючи про відсутність навиків та наміру здійснювати підприємницьку діяльність, а також реалізовувати свої повноваження, погодився на пропозицію невстановленої слідством особи, підписати заповнену державним реєстратором на прохання ОСОБА_2 заяву про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем за формою 10, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 3268/5 від 18.11.2016, яка містила завідомо неправдиві відомості щодо місця реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та мету ведення ним фінансово-господарської діяльності.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у внесенні в документи, що відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також в умисному поданні для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення передбачене частиною першою статті 2051 Кримінального кодексу України.

Суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 78 КАС України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрали законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, з урахуванням наданих відповідачем доказів та встановлених фактів, суд констатує, що підписані невідомими особами документи не можуть бути підставою для декларування податкового кредиту та витрат при наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність поставлених товарів.

А тому, суд наголошує на відсутності у позивача відповідних (належним чином оформлених та підписаних ФОП ОСОБА_2 ) первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV.

Неналежність первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій унеможливлює прийняття позиції позивача про реальність здійснення таких операцій.

Верховний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо застосування норм матеріального права, які регулюють подібні спірні правовідносини. Зокрема, у постановах від 24.05.2016 у справі № 21-5332а15, від 22.11.2016 у справі № 21-2430а16 Суд зазначав, що статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами.

Також і Верховний Суд у постановах від 20.12.2019 у справі № 826/16776/18 та від 20.04.2020 у справі № 1440/1967/18 зазначав, що наявність у платника податку первинних документів, які не мають дефекту форми, не є безумовною підставою для визнання за платником податку права на податковий кредит. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Отже, обставини відсутності наміру здійснювати підприємницьку діяльність ОСОБА_2 , встановлені ухвалою Любенського міськрайонного суду від 07.12.2019 у справі № 539/1462/19, нівелюють висновки про товарність господарських операцій позивача з вказаним підприємцем, а отже і правомірність формування позивачем податкового кредиту та витрат за відповідними операціями.

Зважаючи на той факт, що контрагентом позивача був суб`єкт підприємницької діяльності, зареєстрований за винагороду, суд прийшов до висновку, що первинні документи, якими позивач підтверджує сформований податковий кредит та витрати, підписані неповноважною особою, не можуть підтверджувати належним чином господарські операції позивача з його контрагентом.

Наведеним підтверджується правомірність податкового повідомлення-рішення № 0106 від 14.01.2020 (форма «Р»), № 0106 від 14.01.2020 (форма «В4»), № 0106 від 14.01.2020 (форма «В1») в частині визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток, зменшення розміру бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за господарськими операціями з придбання товарів у ФОП ОСОБА_2 .

Стосовно взаємовідносин позивача із ТОВ «Імпекс ТВ» судом встановлено наступне.

Зокрема, між позивачем (за договором - постачальник) та ТОВ «Імпекс ТВ» (за договором - покупець) укладений договір поставки від 09.01.2017 № 287/1, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується систематично доставляти і передавати у власність покупцю м`ясну сировину (товар), а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати оплату.

Поставлений позивачем товар (м`ясна сировина) отримана ТОВ «Імпекс ТВ» згідно із видатковими накладними 22.01.2017 № 225, від 20.01.2017 № 221, від 19.01.2017 № 166, від 18.01.2017 № 164, товарно-транспортними накладними від 22.01.2017 № Р225, від 20.01.2017 № Р221, від 19.01.2017 № Р166, від 18.01.2017 № Р164.

Вартість поставленого позивачем товару на суму 282 000 грн. сплачено ТОВ «Імпекс ТВ», що підтверджується випискою за особовим рахунком № НОМЕР_2 за 11.01.2017.

На виконання вимог ПК України позивачем складено податкову накладну від 11.01.2017 № 32401, факт реєстрації якої в ЄРПН підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 1 та не заперечується відповідачем.

Сукупність наведених вище документів, досліджених під час розгляду справи підтверджує факт поставки позивачем товарів його контрагенту - ТОВ «Імпекс ТВ» та не дає підстав для сумніву щодо реальності її вчинення.

Правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

При цьому, виходячи з характеру спірних операцій, їх проведення відповідає звичайній господарській діяльності позивача.

Зокрема, основним видом економічної діяльності позивача є виробництво м`яса (код КВЕД 10.11).

Відповідачем, в цьому контексті, не надано належних та допустимих доказів які б спростовували виконання спірних операцій.

Судом відхиляються посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагента позивача по ланцюгу постачання, оскільки остання не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Контролюючий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 14.05.2019 у справі № 813/1341/16.

Щодо посилань відповідача на протоколу допиту ОСОБА_3 (директор ТОВ «Імпекс ТВ») від 17.12.2018 суд, зазначає наступне.

Частиною першою статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту є Кримінальний процесуальний кодекс України (нижче - КПК України).

У частині першій статті 23 КПК України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

При цьому, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.11.2018 справа № 822/551/18.

Натомість, у відповідності до приписів частини першої статті 65 КАС України, як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.

У зв`язку із чим, з метою з`ясування обставин справи, судом викликано у судові засідання 29.10.2020 та 03.12.2020 у якості свідка ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Однак, слід примітити, що викликаний судом свідок у судові засідання 29.10.2020 та 03.12.2020 не з`явився.

Керуючись статтею 144 КАС України, суд застосував до свідка ОСОБА_2 привід до судового засідання на 28.01.2021.

Проте, на адресу суду надійшов лист Лубенського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області Національної поліції України від 25.01.2021 № 689/115/117/04-2021 про відсутність можливості доставити гр. ОСОБА_2 до суду, оскільки в ході проведених заходів не встановлено місцезнаходження останнього.

З огляду на викладене, вбачається висновок про те, що позивачем було доведено суду реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Імпекс ТВ», що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Водночас, доводи контролюючого органу в обґрунтування своєї позиції щодо присвоєння грошовим коштам, що були сплачені ТОВ «Імпекс ТВ» на користь позивача за поставлений товар, статусу безповоротної фінансової допомоги є припущеннями, які не доведено належними доказами.

Відсутність доведення факту правопорушення та неналежна оцінка міжгосподарських відносин призвела до невідповідності висновків контролюючого органу фактичним обставинам справи.

Таким чином, висновки ГУ ДПС у м. Києві щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Імпекс ТВ», викладені в акті перевірки, вбачаються безпідставними, а податкове повідомлення-рішення № 0106 від 14.01.2020 (форма «Р») в частині визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 50 760 грн. (282 000 х 18%) за основним платежем та 25 380 грн. (50 760 х 50%) за штрафними санкціями підлягає скасуванню у відповідній частині.

Також, між позивачем (за договором - замовник) та компанією «Савой Коммодітіс Лімітед» (за договором - агент) укладений агентський договір від 01.12.2016 № 011216, згідно з яким агент на платній основі за агентську винагороду, здійснює діяльність з пошуку покупців, сприяння при укладанні договорів для реалізації продукції замовника, з метою збільшення об`ємів продажів продукції (м`ясо яловичини та свинини, субпродукти з яловичини та свинини, заморожені та охолоджені).

За результатами проведених агентом робіт замовником укладені договори від 31.08.2017 № 46 із ТОО «Астанапрод», від 01.02.2017 № 38 із ОСОБА_4 , від 10.07.2017 № 45 із ТОО «Орал Логістік», від 14.12.2016 № 35 із ІП ОСОБА_5 , від 18.09.2017 № 47 із ТОО «Фірма Рассвет», від 05.05.2017 № 42 із ТОО «ТоргПредАктобе», від 05.01.2018 № 48 із ТОО «Астанапрод», від 16.08.2018 № 59 із ТОО «Rokos Group Global», від 02.10.2018 № 66 із LLC «Zlatagor», про що складені довідки-акти реалізованої продукції від 31.12.2017 та від 31.12.2018.

Розмір агентської винагороди складає 66 840,27 дол США та 65 302,54 дол США, оплата агентських послуг здійснена шляхом поповнення SWIFT-платежами, що підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи SWIFT-протоколами ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19.01.2018 та від 25.05.2018.

Правила здійснення агентської діяльності регламентуються главою 31 (статті 295 - 305) Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно зі статтею 295 ГК України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє.

Відповідно до агентського договору комерційний агент одержує агентську винагороду за посередницькі операції, що здійснені ним в інтересах суб`єкта, якого він представляє, у розмірі, передбаченому договором (стаття 301 ГК України).

Згідно з підпунктом «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України.

Під постачанням послуг, відповідно до підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розуміється будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Відповідно до пункту 186.4 статті 186 ПК України місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у пунктах 186.2 і 186.3 статті 186 ПК України.

Пунктами 186.2 та 186.3 статті 186 ПК України визначено категорії послуг, місце постачання яких визначається залежно від місця реєстрації постачальника або отримувача відповідних послуг або від місця фактичного надання відповідних послуг.

Зважаючи на те, що агентські послуги не належать до категорій послуг, визначених пунктами 186.2 та 186.3 статті 186 ПК України, місцем постачання агентських послуг відповідно до пункту 186.4 статті 186 ПК України є місце реєстрації постачальника.

Враховуючи, що надані нерезидентом (компанією «Савой Коммодітіс Лімітед») згідно агентського договору від 01.12.2016 № 011216 послуги визначені пунктами 186.2 та 186.3 статті 186 ПК України, відтак у відповідності до пункту 186.4 статті 186 ПК України місцем постачання таких послуг є місце реєстрації постачальника (агента), в даному випадку - нерезидента, а саме вул. Гар ід Дуд 26 Слієма, SLM 1573 Мальта, тобто за межами мтної території України.

Таким чином, об`єкт оподаткування податком на додану вартість в грудні 2017 року на суму 375 204 грн. та грудні 2018 року на суму 374030 грн. (на загальну суму 749 234 грн.) по агентській винагороді компанії «Савой Коммодітіс Лімітед» відсутній у зв`язку з постачанням послуг, місце постачання яких знаходиться за межами митної території України.

Наведеним підтверджується протиправність податкового повідомлення-рішення № 0106 від 14.01.2020 (форма «В1») в частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 749 234 грн. за основною сумою та 187 309 грн. за штрафними санкціями за результатами господарських операцій із компанією «Савой Коммодітіс Лімітед».

За відсутності об`єкта оподаткування податком на додану вартість за результатами господарських операцій із компанією «Савой Коммодітіс Лімітед», як наслідок, у позивача не виникає обов`язку щодо складання та реєстрації податкових накладних, відтак застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 374 617 грн. (749234 х 50%) у зв`язку з відсутністю податкових накладних є безпідставним, а податкове повідомлення-рішення № 0106 від 14.01.2020 (форма «ПН») підлягає скасуванню з огляду на його протиправність.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, то судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо» - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 13.01.2020 (форма «Д») в частині збільшення основного зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 12 474,50 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 3 119 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 0106 від 14.01.2020 (форма «Р») в частині визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 50 760 грн. за основним платежем та 25 380 грн. за штрафними санкціями по взаємовідносинам із ТОВ «Імпекс ТВ» ().

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 0106 від 14.01.2020 (форма «В1») в частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 749 234 грн. за основною сумою та 187 309 грн. за штрафними санкціями по взаємовідносинам із компанією «Савой Коммодітіс Лімітед».

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 0106 від 14.01.2020 (форма «ПН») про відсутність складання та реєстрації податкових накладних в сумі 374 617 грн. за штрафними санкціями.

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Cтягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо» (03028, м. Київ, вул. Лисогірська, буд. 6, ), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ) понесені ТОВ «Лубним`ясо» витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 933 (сім тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 04.03.2021.

Суддя К.С. Пащенко