Справа № 620/6851/20
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року Чернігів Справа № 620/6851/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами справу за позовом Приватного підприємства «Укрінтеркомпані» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Укрінтеркомпані» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.12.2020 № 0 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 287333 грн. та від 11.12.2020 № 0 про застосування штрафних санкцій у сумі 28509,78 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були складені без достатніх правових підстав, висновки, викладені в акті, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, не враховують податкові роз`яснення, які ДПС України розміщувала у загальнодоступних джерелах. Крім того, застосування норм права відповідачем суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах при розгляді подібних правовідносин. Вказує, що в якості бази оподаткування ПДВ підприємство брало контракту вартість товару (сплачену згідно інвойсів ціну придбання), а контролюючий орган помилково брав в якості бази оподаткування митну вартість, визначену митними органами другорядним методом, яка перевищувала підтверджену документально ціну придбання.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що укладеними позивачем зовнішньоекономічними контрактами ціна на товар не була встановлена, при розмитненні товару визначення ціни було здійснено за правилами пункту 2 частини першої статті 57 Митного кодексу України. Вказує, що позивач реалізував картоплю на території України за ціною, нижче задекларованої митної вартості картоплі, а тому такі господарські операції здійснені без наявності ділової мети. Також вказує, що позивачем в декларації з податку на додану вартість за серпень 2020 року не задекларовано та не відображено суму ПДВ 4830,90 грн. з реалізації товару (баклажан свіжий, перець свіжий, диня свіжа) в кількості 2259 кг на суму 28958,40 грн., на яку було виписано податкову накладну, яку зареєстровано 27.08.2020.

Позивачем було надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач безпідставно відкидає в якості доказу інвойси, оформлені постачальником, в яких визначено погоджену сторонами ціну картоплі та ототожнює митну вартість з базою оподаткування ПДВ. Крім того, вказує що податкова накладна № 5 від 04.08.2020 на суму 28958,40 грн., в тому числі ПДВ 4830,90 грн. не була зареєстрована позивачем в серпні 2020 помилково, оскільки її реєстрацію спочатку було заблоковано, а потім за заявою позивача розблоковано, ця господарська операція не є предметом спору у даному провадженні та не згадується у позовній заяві.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Приватного підприємства «Укрінтеркомпані» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 21.09.2020 № від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складений акт від 11.11.2020 № 838/07/36339132 (т. 1 а.с. 26-51).

Згідно висновку, викладеного в акті, під час перевірки були встановлені наступні порушення:

- підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190, пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289, що призвело до завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 287333,00 грн.;

- пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в частині не реєстрації податкових накладних.

Такі висновки відповідача ґрунтуються на тому, що умови контрактів не визначають ціну придбаного позивачем товару (картоплі), а тому для визначення бази оподаткування ПДВ ціна придбання підлягає визначенню відповідно до митної вартості, що була вказана у відповідних МД ІМ 40 ДЕ. Податковий орган вказав, що позивач при розмитненні картоплі здійснює її придбання за цінами вищими, ніж ціна подальшого продажу, без наявності ділової мети, а за рахунок здійснення реалізації імпортованої картоплі за ціною, що є нижче ціни придбання, формує від`ємне значення декларації з ПДВ. Також перевіркою встановлено, що позивачем в декларації з податку на додану вартість за серпень 2020 року не задекларовано та не відображено суму ПДВ 4830,90 грн. з реалізації товару (баклажан свіжий, перець свіжий, диня свіжа) в кількості 2259 кг на суму 28958,40 грн.

Позивачем були подані заперечення на акт перевірки, на які листом від 10.12.2020 № 236/25-01-07-04-07 надано відповідь, згідно якої аргументи, викладені в запереченні, не є достатньо обґрунтованими та не можуть бути враховані при винесенні податкових повідомлень-рішень (т. 1 а.с. 58-69).

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДПС у Чернігівській області були винесені:

- податкове повідомлення-рішення від 11.12.2020 № 00, яким визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 287333,00 грн. (т. 1 а.с. 21-22);

- податкове повідомлення-рішення від 11.12.2020 № 0, яким за відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних на обсяг постачання 57019,55 грн. застосовано штраф в розмірі 50% в сумі 28509,78 грн. (т. 1 а.с. 23-24).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).

Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1. статті 44 Податкового кодексу України).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9 вказаного Закону).

Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (пункт 190.1 статті 190 Податкового кодексу України).

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

При цьому, «звичайна ціна» встановлюється за правилами підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, залежить від умов продажу товару і відповідає справедливій ринковій ціні в Україні. Відповідно до підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Так, при визначенні бази оподаткування ПДВ операцій з реалізації платником податку на території України попередньо імпортованого ним товару, звичайна ціна та митна вартість, що є умовною розрахунковою величиною, яка розраховується відповідно до положень Митного кодексу України і застосовується при переміщенні товарів через митний кордон України, не є тотожними і не можуть бути порівнюваними.

Обов`язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому Законом. При проведенні перевірки платника податку, податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов`язаний обґрунтувати рівень договірних цін і послатися на норму підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

При цьому, митна вартість товару використовується виключно в цілях митного оподаткування товарів і ведення митної статистики. Якщо товари продані за ціною, вищою від контрактної (фактурної), але нижчою від митної, база обкладення ПДВ визначається виходячи з продажної вартості товару.

Жодною нормою законодавства не передбачено, що митна вартість товару, яка визначається для товарів, що ввозяться на митну територію України, є звичайною ціною для такого товару, який реалізується на території України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14.08.2019 у справі № 2а-1958/10/2470, від 15.08.2019 у справі № 813/8637/13-а та від 12.11.2020 у справі № 2а/0570/4687/2011.

Так, матеріалами справи підтверджується, що реальність господарських операцій позивача з індивідуальним підприємцем ОСОБА_1 , індивідуальним підприємцем ОСОБА_2 , СПК «Тарасовка» підтверджуються: договором поставки № 13/04/20-1 від 13.04.2020, договором № 03-02-20 від 03.02.2020, контрактом № 1 від 21.01.2020 відповідно (т. 1 а.с. 83-83-а, 210-211, т. 2 а.с. 9); інвойсами (т. 1 а.с. 85, 88, 92, 94, 97, 101, 104, 109, 112; т.2 а.с. 11, 13, 17) та рахунок-фактурами (т. 1 а.с. 118, 121, 124, 127, 140, 143, 146, 149, 154, 157, 160, 165, 168, 171, 176, 179, 185, 188, 191, 214, 217, 220, 225, 230, 233, 236, 240), в яких відповідно до укладених угод визначено ціну придбаного товару; іншими первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, та які містяться в матеріалах справи.

Отже, зважаючи на вимоги вищенаведених норм чинного законодавства суд приходить до висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та складу витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судом було досліджено всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту та складу витрат на підставі документів, виданих контрагентами.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що згідно акту перевірки податковим органом встановлено завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 287333,00 грн., з якої на суму 282501,86 грн. занижено податкові зобов`язання при реалізації картоплі, а суму 4830,90 грн., яку відображено в податковій накладній № 5 від 04.08.2020, зареєстрованій в Єдиному реєстрі податкових накладних, не задекларовано позивачем.

Так, складення податкової накладної № 5 від 04.08.2020 та її реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних підтверджується позивачем, при цьому позивач вказує, що господарська операція з реалізації товару (баклажан свіжий, перець свіжий, диня свіжа) на суму 28958,40 грн. (в тому числі ПДВ 4830,90 грн.) не є предметом спору у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що податкове повідомлення-рішення від 11.12.2020 № 00 не оскаржується позивачем на суму завищення від`ємного значення з ПДВ в розмірі 4830,90 грн., зважаючи на розгляд справи в межах позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків податкового органу щодо завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 282501,86 грн. у зв`язку з не нарахуванням податкових зобов`язань при реалізації картоплі нижче ціни придбання, а тому податкове повідомлення-рішення від 11.12.2020 № 00 в частині визначення суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 282501,86 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.12.2020 № 0 про застосування штрафних санкцій у сумі 28509,78 грн, то суд зазначає наступне.

Згідно пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Абзацом 1 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Враховуючи вищевикладене, встановлення судом протиправності висновків податкового органу щодо визначення бази оподаткування придбаного позивачем товару відповідно до митної вартості, що була вказана у відповідних митних деклараціях, суд також приходить до висновку про відсутність підстав для складення податкових накладних на суму, розраховану, виходячи з перевищення бази оподаткування, визначеної податковим органом, над фактичною ціною, та як наслідок необхідності визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.12.2020 № 0.

Стосовно інших посилань сторін, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов Приватного підприємства «Укрінтеркомпані» необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Приватного підприємства «Укрінтеркомпані» підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 4665,53 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства «Укрінтеркомпані» (вул. Гетьмана Полуботка, 6-а, оф. 4, м. Чернігів, 14000, ) до Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.12.2020 № 00 в частині визначення суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 282501,86 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 11.12.2020 № 0.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Приватного підприємства «Укрінтеркомпані» судовий збір в розмірі 4665,53 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.03.2021.

Суддя Н.М. Баргаміна