Справа № 520/34/21
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 березня 2021 року № 520/34/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді - Зінченко А.В., розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд:

-визнати протиправними бездіяльність та дії суб`єкта владних повноважень - Головного управління ПФУ в Харківській області по припиненню та невиконанню постанови Ізюмського м/р суду від 10 грудня 2010р. у справі № 2-а-2576/10, зміненої в частині Постановою Вищого адміністративного суду України від 4 червня 2013 року К/9991/18894/11 (справа №2-а-2576/2010) щодо зобов`язання Управління ПФУ Харківської області здійснити перерахунок із 4 листопада 2009 року розмірів пенсій призначених згідно з розмірами визначеними статтями 54 (державна пенсія) та 50 (додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю) Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ст..28 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у визначеному постановою суду для інваліда 3 групи розмірі державної пенсії із розрахунку шести прожиткових мінімумів та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та щодо зменшення з 01.09.2011 р. розміру пенсії ОСОБА_1 , в супереч постанови Ізюмського м/р суду від 10 грудня 2010р. у справі № 2-а-2576/10, в редакції Постановою Вищого адміністративного суду України від 4 червня 2013 року К/9991/18894/11 про зобов`язання Управління ПФУ вчинити певні дії.

-зобов`язати Головне управління ПФУ в Харківській області негайно поновити ОСОБА_1 , виплату державної (основної і додаткової) пенсії та виплачувати її протягом життя як інваліду 3 групи і ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії в розмірі 6,50 мінімальних пенсій за віком, як визначено у постанові Ізюмського м/р суду від 10 грудня 2010р. у справі № 2-а-2576/10, зміненої в частині Постановою Вищого адміністративного суду України від 4 червня 2013 року К/9991/18894/11, з 01.09.2011р. із розрахунку шести прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, та додаткової пенсії із розрахунку 50% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням змін прожиткового мінімуму та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування і виплату пенсії за рахунок державного бюджету України.

-зобов`язати відповідача розрахувати ОСОБА_1 заборгованість пенсії по інвалідності в розмірі визначеному постановою Ізюмського м/р суду від 10 грудня 2010р. у справі № 2-а-2576/10, зміненої в частині Постановою Вищого адміністративного суду України від 4 червня 2013 року К/9991/18894/11 (справа №2-а- 2576/2010) згідно з розмірами визначеними статтями 54 (державна пенсія) та 50 (додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю) Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.,28 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із розрахунку шести прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, та додаткової пенсії із розрахунку 50% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням змін прожиткового мінімуму та виплачених сум.

- зобов`язати відповідача розрахувати з 01.09.2011 р. суми індексу інфляції та 3 % річних за користування чужими коштами за весь час заборгованості.

- зобов`язати відповідача подати звіт до адміністративного суду про виконання рішення суду

-стягнути з Головного управління ПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду у розмірі з розрахунку шести прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, та додаткової пенсії із розрахунку 50% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням змін прожиткового мінімуму та виплачених сум за період з 01.09.2011 по час звернення до суду і суми індексу інфляції та 3 % річних за користування чужими коштами за весь час заборгованості; завдану матеріальну шкоду у розмірі 77076,03грн. нарахованої але не виплаченої пенсії за період з 04.11.2009 по 31.08.2011р.; 38085,98грн. суми індексу інфляції ; 13873,68 грн. 3 % річних за користування чужими коштами за весь час заборгованості, а всього 129035,69грн. матеріальної шкоди та 254748грн. завданої моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є особою, що брала безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та стала особою з інвалідністю, 1 категорія, інвалід З групи, обліковуюся та отримую пенсію в органах ПФУ Харківської області за належно поданими документами та заявою.

Отримані позивачем захворювання підтверджуються Довідкою МСЕК Серія ХАР №061631 від 22.07.2002 про встановлення причини інвалідності професійного захворювання спричиненого аварією на ЧАЕС, безстроково; експертного висновку Харківської міжвідомчої Експертної комісії від 27.06.2002р №9052 про встановлені діагнози захворювань та їх зв`язок з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС, Випискою центру ОЗДРЗН від 18.01.2007 про наявне захворювання;

Постановою Ізюмського м/р суду від 10 грудня 2010р. у справі № 2-а-2576/10, визнано протиправною бездіяльність управління ПФУ в Ізюмському районі Харківської області по не виконанню приписів статей 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком встановленої статтею 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка призвела до порушення прав ОСОБА_1 на своєчасне нарахування і отримання щомісячної пенсії та призначеної щомісячної додаткової пенсії у 2010 році, та зобов`язано управління ПФУ в Ізюмському районі Харківської області здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 за період з 01.05.2010 року по 31.10.2010 року та починаючи з 01.11.2010 року відповідно до вимог статей 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком встановленої статтею 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 4 червня 2013 р. у справі К/9991/18894/11 у справі за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Ізюмському районі, за касаційною скаргою на постанову Ізюмського у міськрайонного суду від 10.12.10р. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 32 34.11р., касаційну скаргу задоволено частково, постанову Ізюмського міськрайонного суду від 10 грудня 2310с. змінено, виклавши абзац третій резолютивної частини в такій редакції: зобов`язати Управління ПФУ в ізюмському районі Харківської області здійснити перерахунок із 4 листопада 2009 року розмірів пенсій, призначених ОСОБА_1 , згідно з розмірами, визначеними статтями 54 державна пенсія) та 50 (додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю) ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком встановленої статтею 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» У цій частині постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2011року скасувати. У решті постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2011 року та не у скасованій нею частині постанову Ізюмського м/р суду від 10 грудня 2010р. залишити без змін».

Постанова суду набрала законної сили 04.06.2013 року. На виконання постанови суду було здійснено перерахунок пенсії у розмірі 6,50 мінімальних пенсій за віком (державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком).

3 01.09.2011 року органом ПФУ проведено перерахунок і виплати відповідно до Постанови КМУ №745 від 06.07.2011 у зменшеному розмірі Нарахування на виконання рішення суду проводилося, однак виплати не проводилися в зв`язку з відсутністю фінансування При цьому, Розрахунку не надавалося.

Згідно судовому рішенню, здійснено нарахування з 4 листопада 2009 року по 31.08.2011 у розмірі пенсій, призначених ОСОБА_1 , згідно з розмірами, визначеними статтями 54 (державна пенсія) та 50 (додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю), однак виплату не проводив, та в подальшому припинив виконання рішення суду. Виплати проводить у зменшеному розмірі. Розрахунку розміру нарахованої пенсію не надавав .

За виконавчим провадженням № 27711050, відкритим органом ДВС Ізюмського МРУЮ за заявою від 18.07.2011р., виконавче провадження закінчено 27.06.12 на підставі повідомлення органу ПФУ щодо здійсненого нарахування та виплати нарахованої суми за умови бюджетного фінансування. Дане підтверджено і листом органу ДВС від 05.08.2013 №11219 з доданою копією листа органу ПФУ за підписом начальника Г.М. Завалішина, виконавець ОСОБА_2 , про передачу нарахованої суми на виплату за вересень 2011 року.

За виданим виконавчим листом від 04.02 2014р. за результатами перегляду справи та Постанови ВАСУ від 04.06.2013, відкрито виконавче провадження №42040588, за яким постановою про повернення виконавчого документа стягувачу державного виконавця від 25.04.2017 року, виконавчий лист повернуто з посиланням на лист органу ПФУ №8308/14-08 про здійснення перерахунку пенси на виконання рішення суду та не можливості виплати коштів в зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування.

Протягом періоду з 24.12.2014 по 2019 рік судове рішення за вказаним виконавчим провадженням знаходилося на виконанні органу МЮ та ДКС України.

Листом від 22.01.2019 № 9/К-14 орган ПФУ повідомив, що розпорядженням від 19.08.2013(протягом тривалого часу не надавалося) було здійснено перерахунок пенсії відповідно постанови ВАС України від 04.06.2013 та нараховано борг за період з 04.11.2009 по 31.08.2011 в сумі 77076,03грн. яку подано на виконання до органу МЮ.

Також, Листом від 20.02.2019 №13-18/300-1281 ГУ ДКС у Харківській області повідомило про надання органом ПФУ нової довідки про здійснені нарахування і залишку боргу у сумі 58196,11 за період з 04.11.2009 по 31.08.2011. До листа ДКС додано копії листа органу ПФУ від 16.01.2019 №1003/14-02 і Довідки про здійснення нарахування за рішенням суду від 04.06.2013 .

Крім того, Листом від 25.10.2017 №212/К-14 органом ПФУ на звернення від 12.10.17, повідомлено що запит про виконання рішення суду від органу МЮ щодо перерахунку пенсії з 04.11.2009 до управління не надходив.

На заяву від 05.08.2020р. щодо стану виконання рішення суду здійснення нарахування і надання підтверджуючих документів про нараховану заборгованість, ГУ ПФУ в Харківській області листом від 03.09.2020 №2000-0210-8/61885 повідомляє, що Розпорядженням від 19.08.2013 про перерахунок пенсії за постановою суду від 10.12.10 в редакції ВАСУ від 04.06.2013 проведено нарахування боргу у сумі 77076,03грн, яку подано 14.01.2020 до відділу примусового виконання рішень органу МЮ, та в листі зазначалося що раніше надіслані інформації про нарахований борг вважати недійсним. При цьому орган ПФУ, посилаючись на те, що мною повідомлено про відсутність листа у ГУ ДКС області, надіслано інформацію вдруге (лист від 14.08.20 ( додана копія листа №2000-0409-5/55765 від 14.08.20

Тобто протягом тривалого періоду Відповідачем- органом ПФУ в особі Ізюмського ОУ ПФУ у Харківській області і в подальшому ГУ ПФУ у Харківській області (правонаступник з часу реорганізації) порушувалися права та інтереси позивача, вчинялася протиправна бездіяльність, свідоме не виконання рішення суду з наданням недостовірних Довідок та Розрахунків, надання документів без дати та реєстраційних номерів, змінюванням суми розрахунку, і наданням формальних відписок, а не вчинення дій щодо виконання обов`язкового до виконання судового рішення і прийняття рішення у визначеному законом порядку, що спричиняло неодноразове подання заяв і звернень.

Зокрема, на звернення до Президента України від 02.12.2019, повідомлено, що її звернення надіслано на розгляд за належністю до Міністерства соціальної політики України та Міністерства юстиції України.

Листом Міністерства соціальної політики України від 23.12.19 звернення надіслано до ПФ України та повідомлено, що судові рішення виконуються органами ПФУ відповідно до покладених зобов`язань в установленому чинним.

Листом від 22.01.2020 №1540-32861/К-03/8-2800/20 Пенсійний Фонд України, повідомляється що на виконання рішення суду Управлінням ПФУ проведено перерахунок державної та додаткової Пенсії в розмірах визначених судовим рішенням, і з посиланням на Порядок №440 від 03.09.2013, - що виконання судових рішень здійснюється органами що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Позивач не згодна з вищевказаними діями відповідача, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, дослідивши надані матеріали справи, суд вказує наступне.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491 -VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року. Пунктом 7 частини І зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вищевказаних вимог, постановою Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року були визначені мінімальні розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Також, згідно правових висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 17.02.2016 р. (справа № 21-0908/2465/2012) вказано, що з 01.01.2012 р. нарахування і виплата пенсії має здійснюватись у розмірі, встановленому Законом України від 22.12.2011 р. № 4282-VІ "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки за загальним правилом дії норм права у часі, Закон № 4282-VI був прийнятий пізніше Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на виконання даного Закону Кабінет Міністрів України затвердив Порядок, то саме положення Закону №4282-VI та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин.

Такий же правовий підхід був закріплений у 2013 році з прийняттям Закону України від 06.12.2012р. № 5515-VI "Про Державний бюджет України на 2013 рік", пунктом 4 Перехідних положень якого, зокрема, встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20,23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2013 рік.

Вказана норма Закону неконституційною не визнавалась та її дія не зупинялась.

Також, Законом України від 31.07.2014 р. № 1622-VII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", розділ Прикінцеві положення Закону №719-VII доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Вказана норма Закону неконституційною не визнавалась та її дія не зупинялась.

Таким чином, даним Законом Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки на цей час був також чинний Порядок, яким визначено механізм обчислення пенсій щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон №719-VII в редакції Закону № 1622-VII був прийнятий пізніше Закону № 796-ХІІ, то саме положення Закону №719-VII та Порядку підлягали пріоритетному застосуванню.

Крім того, пп. 9, 13 п. 4 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014 року внесено зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", змінено норми щодо пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, дозволено порядок та виплату таких пенсій встановлювати Кабінету Міністрів України.

Вказана норма Закону неконституційною не визнавалась та її дія не зупинялась.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 1210 від 23.11.2011 р., встановлено розмір мінімальної пенсії по інвалідності в залежності від групи інвалідності та статусу, а також встановлені розміри додаткової пенсії до прожиткового мінімуму в залежності від групи інвалідності та категорії особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також, постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року № 894 "Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 27.12.2005 № 1293 "Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на підставі яких позивачу згідно рішення суду збільшено пенсію на 12 % та у 3,5 рази відповідно, втратили чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.

Посилання позивача на незаконність невиконання відповідачем рішення суду фактично зводиться до незгоди із застосуванням під час розрахунку та проведення пенсії положень постанов КМУ замість Закону України "Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до ст.58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У розділі 2 рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), суд зазначив, що закріплений у частині першій статті 58 Конституції України принцип дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland №6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У пункті 21 рішення від 03.06.2014 у справі "Великода проти України" (заява №43331/12) щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Аналогічний висновок зроблений в рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011.

Також, вказані висновки узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 23.05.2018 року по справі №820/680/16.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання позивача на Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 судом не приймається до уваги, оскільки з матеріалів справи не вбачається встановлення обмеження пенсії позивача на підставі зазначеного закону, а зменшення відбулось на підставі інших змін у законодавстві.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору не вирішується.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.