Справа № 420/13477/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування наказу №265 від 06.07.2020 р., податкового повідомлення-рішення № від 14.09.2020 р. вирішив адміністративний позов задовольнити частково.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком», до відповідача, Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати Наказ Головного управління ДПС в Одеській області №265 від 06.07.2020 р., та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № від 14.09.2020

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Позивач не погоджується з прийнятим наказом Головного управління ДПС в Одеській області № 2685 від 06.07.2020 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «АГРОКОМ», вважає його протиправним. Свою позицію обґрунтовує тим, що в наказі відсутня підстава проведення перевірки не зазначена інформація про отримання відомостей від державних органів та органів місцевого самоврядування про здійснення платником податку порушення податкового законодавства. Зокрема не було вказано про проведення фактичної перевірки, яка саме інформація була отримана відповідачем щодо порушень з боку позивача, коли і ким така інформація була надана, а також не вказано жодного посилання та не надано жодного доказу отримання такої інформації. Наголошував на тому, що інформація, на підставі якої був прийнятий наказ, повинна містити посилання про хоча і можливі проте конкретні порушення позивачем податкового законодавства.

Крім того, позивач вважає винесені відповідачем податкові повідомленням-рішенням № від 14.09.2020 протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що посилання в акті фактичної перевірки на зберігання позивачем дизельного палива в кількості 184 073 кг та скрапленого газу в кількості 1 261 677 л в місцях зберігання, на які не було отримано ліцензію на право зберігання, є хибними. Так, позивач не зберігає куплене пальне, використовує його для власних потреб. Вказані нафтопродукти передаються позивачем на відповідальне зберігання іншому підприємству відповідно до укладеного договору відповідального зберігання та актів приймання-передачі матеріальних цінностей. А тому у позивача не виникає обов`язку отримувати спеціальну ліцензію.

(б) Позиція відповідача

30.12.2020 відповідач до суду надав відзив на адміністративний позов в якому заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити. Відповідач зазначав наступне, що наказ № 2685 від 06.07.2020 та податкове повідомлення-рішення від 14.09.2020 № , прийняті ГУ ДПС в Одеській області є законними та не підлягають скасуванню на підставі наступного.

Відповідно до фактичних обставин справи, посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області на підставі наказу № 2685 від 06.072020 проведено фактичну перевірку ТОВ «АГРОКОМ».

Відповідач зауважив, що порядком проведення фактичної перевіри, згідно зі ст. 80 ПКУ, передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків. Також, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки та за наявності хоча б однієї із вичерпних підстав.

Посилаючись на практику Верховного Суду, відповідач зазначає, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, зокрема фактичної, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідач також зазначав, що правомірно застосував штраф до позивача, оскільки останній не отримав ліцензію на зберігання палива. Відповідач вважає, що відповідно до норм чинного законодавства, не зважаючи на те, що позивач використовує паливо тільки для власних потреб, в нього існує обов`язок отримати ліцензію на зберігання палива. Крім того, відповідач звертає увагу, що позивач отримав ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) 04.11.2020 та 04.09.2020 (реєстраційні номери № 2001730 та № 2001644 відповідно).

(в) Відповідь позивача на відзив

14.01.2021 позивачем надано відповідь на відзив, в якому він не погоджується з позицією відповідача, зазначеною у відзиві на позов. Зазначав, що у відповідача не було правових підстав для проведення перевірки. Позивач посилався на практику ВС, відповідно до якої, оскаржуючи наслідки проведення контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень рішень, платник податку може посилатися на порушення порядку проведення такої перевірки.

Також позивач у відповіді на відзив зазначає, що він в подальшому отримав ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) 04.11.2020 та 04.09.2020 (реєстраційні номери № 2001730 та № 2001644 відповідно), через збільшення комплексу власних транспортних засобів, які призначені для здійснення господарської діяльності підприємства, а також з метою уникнення у майбутньому проведення контролюючим органом безпідставних перевірок.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

07.12.2020 суд Ухвалою відкрив провадження в адміністративній справі про розгляд справи за правилами позовного провадження та призначив судове засідання на 18 січня 2021 року об 11 годині 30 хвилин у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14.

30.12.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву.

14.01.2021 позивач надав клопотання про здійснення розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження за його відсутністю.

18.01.2021 суд продовжив розгляд справи по суті в порядку письмового провадження відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України.

ІV. Обставини, встановлені судом

Позивач є юридичною особою () , основними видами діяльності якої є: 01.11 Вирощування зернових культур 9крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.63 Післяурожайна діяльність; 01.64 Оброблення насіння для відтворення.

06.07.2020 Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято наказ № 2685 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «АРОКОМ», яким наказано провести з 08.07.2020 фактичну перевірку ТОВ «АГРОКОМ», податкова адреса: Одеська область, Миколаївський район, село Нова Григорівка, вулиця Степова, адреса господарської одиниці: Одеська область, Миколаївський район, село Нова Григорівка, вулиця Степова, тривалістю 10 діб. Періодом, що перевіряється є 01.07.2012 по дату закінчення фактичної перевірки за участю посадових осіб ГУ ДПС в Одеській області.

В наказі вказано, що він прийнятий на підставі п.п.19.1.4 п.п.19-1.1.14 п.19-1 ст.19-1, ст.20, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.

08.07.2020 відповідно до наказу ГУ ДПС в Одеській області № 2685 від 06.07.2020 та направлень на перевірку від 07.07.2020 № 1511 та № 1512 інспекторами ГУ ДПС в Одеській області проведено фактичну перевірку ТОВ «АГРОКОМ» з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального за період з 01.07.2019 по 17.07.2020.

За результатами проведеної перевірки Головне управління ДПС в Одеській області склало Акт (довідку) № 1393/15-32-32-01/30820882 від 17.07.2020, у висновках якого відповідачем зазначено про порушення ТОВ «АГРОКОМ» статті 15 Закону України «Про регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» та пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в зазначеному Акті, позивач подав до Головного управління ДПС в Одеській області заперечення з додатками: копія договору відповідального зберігання нафтопродуктів № 2 від 11.02.2020 та копії актів передачі-приймання матеріальних цінностей за період, що перевіряється.

На підставі Акту перевірки № 1393/15-32-32-01/30820882 від 17.07.2020 відповідач виніс податкове повідомлення-рішення № від 14.09.2020, яким встановив порушення статті 15 Закону України «Про регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та статті 17 Закону України «Про регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» застосовану суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі один мільйон гривень.

Крім того, суд встановив, що ТОВ «АГРОКОМ» у період з 01.04.2020 по 17.08.2020 придбало у ТОВ «АЛЬЯНС ГАЗ», ТОВ «ІНТЕР ГЛОБАЛ ПЛЮС», ТОВ «АВТОГАЗ ТОРГ», ПП «ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КЬЮКО», ТОВ «ЕНЕРГО ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «ЛПГ ТРЕЙД», ТОВ «ТРАНСНАФТА-ОІЛ» дизельне пальне в кількості 184 073 кг та скраплений газ в асортименті в кількості 1 261 677 л, що підтверджується відповідними договорами, видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними та платіжними дорученнями.

Відповідно до Договору відповідального зберігання нафтопродуктів № 2 від 11.02.2020, укладеного між ТОВ «АГРОКОМ» та ТОВ «НАФТОГРАД» та Актів приймання-передачі матеріальних цінностей на відповідальне зберігання, вказані нафтопродукти передаються на зберігання зберігачу ТОВ «НАФТОГРАД», на території якого і відбувалася заправка паливних баків транспортних засобів ТОВ «АГРОКОМ».

Позивач отримав ліцензії на право зберігання пального 04.11.2020 та 04.09.2020 (реєстраційні номери № 2001730 та № 2001644 відповідно).

V. Джерела права та висновки суду.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Види перевірок визначено у ст. 75 ПК. Зокрема, згідно із п. 75.1.3. ст. 75 ПК, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями ст. 80 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 80.2.5 ст. 80 ПК, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи), у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відтак для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватися вказаною правовою нормою при призначенні такої перевірки.

Постановою від 11.06.2019 у справі №1440/2045/18 (адміністративне провадження №К/9901/10812/19) Верховний Суд вказує, що для зазначення підстави проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України, особливо, якщо вказаний підпункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки.

У постанові від 18.12.2018 у справі № 820/4895/18 Верховний Суд в аналогічних правовідносинах вказав, що у наказі про призначення фактичної перевірки, має бути крім посилання на норми, що їх регулюють, посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, інформація, яка слугувала підставою.

Повертаючись до спірних правовідносин, з огляду на текст спірного наказу № 2685 ГУ ДПС в Одеській області, суд встановив, що інформація, яка б свідчила про наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку відомостей від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства відсутня.

Крім того, впродовж судового розгляду справи відповідач не надав доказів існування підстав для проведення фактичної перевірки ТОВ «АГРОКОМ», що визначено статтею 80 Податкового кодексу України.

За наведених обставин та установлених фактів, суд вважає що відповідач призначив та провів перевірку за відсутності законних підстав.

Відповідно до позиції Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №804/1113/16 наказ про проведення податкової перевірки може бути оскаржений у суді тільки у випадку, якщо допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки не відбувся. Також суд висловив правову позицію, що саме на етапі допуску до перевірки суб`єкт господарювання може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень , допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної виїзної або фактичної перевірки.

Таким чином, суд робить висновок про те, що приймаючи спірний наказ за відсутності законних підстав відповідач вчинив протиправні дії щодо призначення та проведення фактичної перевірки позивача.

Згідно з ч.2 статті 9 КАС України: « Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень».

На підставі викладеного суд вважає, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС в Одеській області №2685 від 06.07.2020 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Агроком» належить до задоволення в наступній редакції: «Визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо призначення та проведення фактичної перевірки ТОВ «Агроком» на підставі наказу Головного управління ДПС в Одеській області №2685 від 06.07.2020 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Агроком»».

З урахуванням встановлених вище судом обставин, та зазначених вище по тексту висновків суду, а також правових висновків Верховного Суду суд робить висновок про протиправність податкового повідомлення-рішення відповідача № від 14.09.2020, оскільки зазначене рішення є наслідком процедурного порушення відповідача, яке встановив суд.

Крім того, суд вважає безпідставними посилання відповідача на наявність у позивача акцизних накладних, які були ним дослідженні під час перевірки та на які він посилається як на доказ зберігання позивачем паливних матеріалів.

Так, відповідно до п. 231.3 ст. 231 Податкового кодексу України Акцизна накладна складається платником податку в день ввезення на митну територію України пального або спирту етилового чи в день реалізації пального або спирту етилового при кожній повній або частковій операції з реалізації пального або спирту етилового. Перехід права власності на пальне або спирт етиловий, що переміщується та/або зберігається у транспортному засобі, від одного суб`єкта господарювання до іншого вважається реалізацією пального або спирту етилового з одного акцизного складу до іншого. Суб`єкт господарювання, від якого переходить право власності на таке пальне або спирт етиловий, вважається особою, яка реалізує пальне, а суб`єкт господарювання, до якого переходить право власності на таке пальне або спирт етиловий, вважається отримувачем пального або спирту етилового.

Таким чином, суд робить висновок, що наявність акцизних накладних, на які посилається відповідач, не доводить факту зберігання пального позивачем.

Так само суд вважає безпідставними посилання відповідача на отримання позивачем в подальшому ліцензії на право зберігання пального 04.11.2020 та 04.09.2020 (реєстраційні номери № 2001730 та № 2001644 відповідно), як на довід того, що у позивача існує обов`язок щодо отримання такої ліцензії.

Питання отримання ліцензії суб`єктами господарювання на зберігання пального регулюється Законом України № 481/95-ВР від 19.12.1995 « Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі-Закон № 481/95).

Згідно з ст.15 Закону України № 481/95 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Ліцензії на право оптової торгівлі видаються терміном на п`ять років уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Плата за ліцензії справляється органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до місцевих бюджетів.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на виробництво алкогольних напоїв або тютюнових виробів (крім виробництва вин виноградних, вин плодово-ягідних або напоїв медових із виноматеріалів виключно власного виробництва, рідин, що використовуються в електронних сигаретах), здійснюють поставку цієї продукції суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) оптової і роздрібної торгівлі та іншим українським споживачам за наявності ліцензії на оптову торгівлю.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), який отримав ліцензію на виробництво алкогольних напоїв (вин виноградних, вин плодово-ягідних або напоїв медових) та виробляє їх з виноматеріалів (виноградних, плодово-ягідних, медових) виключно власного виробництва (не придбаних), має право здійснювати оптову торгівлю зазначеними алкогольними напоями без отримання окремої ліцензії на таку оптову торгівлю.

Імпорт або експорт пального здійснюється за наявності у суб`єкта господарювання (у тому

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Також в статті 15 Закону України № 481/95 зазначено, що для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Отже, з аналізу вказаних норм права суд робить висновок, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

В свою чергу, п.п.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК дає визначення терміну акцизний склад:

« […] акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального».

Як вже встановив суд вище по тексту - позивач є юридичною особою () , основними видами діяльності якої є: 01.11 Вирощування зернових культур 9крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.63 Післяурожайна діяльність; 01.64 Оброблення насіння для відтворення.

З метою здійснення господарської діяльності позивач протягом періоду, що перевірявся уклав договори з рядом контрагентів на придбання пального для потреб заправлення власних транспортних засобів. Той факт, що позивач не зберігає придбане ним паливо підтверджується договором відповідального зберігання нафтопродуктів №2 від 11.02.2020 між ним та ТОВ «Нафтоград» та актами приймання-передачі матеріальних цінностей, що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, суд вважає, що посилання відповідача в акті фактичної перевірки на зберігання позивачем дизельного палива в кількості 184 073 кг та скрапленого газу у кількості 1 261 677 л в місцях зберігання, на які не було отримано ліцензію на право зберігання , є недовденим, а отже безпідставним.

Отже, оцінюючи наявні докази, враховуючи встановлені обставини та факти, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення є протиправним та належить до скасування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України: «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача».

VI. Розподіл судових витрат

При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у 17 102 грн. Вказаний факт підтверджується платіжним дорученням № 1004 від 01 грудня 2020 року.

З урахуванням висновку суду про задоволення позову, сплачений та документально підтверджений позивачем судовий збір належить до відшкодування. Адже відповідно до ч.1 статті 139 КАС України: «При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 243-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо призначення та проведення фактичної перевірки ТОВ «Агроком» на підставі наказу Головного управління ДПС в Одеській області №2685 від 06.07.2020 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Агроком».

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № від 14.09.2020

4. У решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМ», судові витрати у сумі 17 102 (сімнадцять тисяч сто дві), 00 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМ», , вул. Степова, с. Нова Григорівка, Миколаївський р-н, Одеська обл., 67052

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області, , вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044

Суддя О.Я. Бойко

.