Справа № 160/17546/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Територіального сервісного центру МВС №1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фермерське господарство "ЖЕНЬШЕМ" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
29.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Територіального сервісного центру МВС №1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною відмову Територіального сервісного центру МВС №1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області щодо перезакріплення номерного знаку НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Територіальний сервісний центр МВС № 1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області задовольнити заяву та перезакріпити номерний знак НОМЕР_1 за транспортним засобом: автомобілем моделі "Мегсеdеs-AMG GT", 2018 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_3 , власником якого є Фермерське господарство "ЖЕНЬШЕМ".
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є засновником та власником Фермерського господарства «ЖЕНЬШЕМ», що підтверджується наказом №1 від 13.09.2016 року. 26.11.2020 року між ПП «Віктор і сини» в особі директора ОСОБА_2 та ФГ «ЖЕНЬШЕМ» в особі директора ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля моделі «Mercedes-AMG GT», 2018 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_4 , № двигуна НОМЕР_3 , транзитний номер НОМЕР_5 . Вартість автомобіля склала 2 831 000 грн. У Територіальному сервісному центрі МВС №1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області знаходиться на платному зберіганні державний номерний знак НОМЕР_1 , який був закріплений за автомобілем «BMW Х5», та належить позивачу на праві власності. Позивач звернувся до Територіального сервісного центру МВС №1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області з заявою щодо перезакріплення належного позивачу номерного знаку НОМЕР_1 за автомобілем моделі «Mercedes-AMG GT», 2018 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_4 , № двигуна НОМЕР_3 , власником якого є ФГ «ЖЕНЬШЕМ». Однак, за результатами розгляду вищевказаної заяви відповідач, посилаючись на пункт 42 Постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, яка передбачає, що номерні знаки із перереєстрованих або знятих з обліку транспортних засобів за умови їх відповідності стандартам перезакріплюються за зверненням власників за зверненням власників за іншими придбаними транспортними засобами, відмовив позивачу у здійсненні перезакріплення номерного знаку НОМЕР_1 , який був закріплений за його автомобілем, на автомобіль, що належить ФГ «ЖЕНЬШЕМ», оскільки заявлена позивачем вимога не передбачена чинним законодавством, так як власники автомобілів різні, що підтверджується листом №31/4-1242- Ш-91 від 08.12.2020 року. Вважає відмову у перезакріпленні належного позивачу номерного знаку на транспортний засіб, власником якого є ФГ «ЖЕНЬШЕМ» протиправною, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фермерське господарство "ЖЕНЬШЕМ" своїм правом на надання до суду пояснень щодо позовних вимог не скористалась.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
У Територіальному сервісному центрі МВС №1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на підставі заяви позивача від 15.11.2019 року знаходиться на платному зберіганні державний номерний знак НОМЕР_1 , який був закріплений за автомобілем «BMW Х5», що належить позивачу на праві власності.
04.12.2020 року позивач звернувся до Територіального сервісного центру МВС №1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області із заявою щодо перезакріплення належного позивачу номерного знаку НОМЕР_1 за автомобілем моделі «Mercedes-AMG GT», 2018 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_4 , № двигуна НОМЕР_3 , власником якого є ФГ «ЖЕНЬШЕМ».
Листом №31/15-Н-98 від 02.01.2019 року відповідачем було повідомлено про неможливість здійснення такого перезакріплення з посиланням на внесення змін від 12.12.2018 року до порядку перезакріплення номерних знаків. У відповіді зазначено, що перезакріплення н/з НОМЕР_1 , який був закріплений за автомобілем власником якого є гр. ОСОБА_1 на автомобіль, що належить ФГ «ЖЕНЬШЕМ», не передбачено чинним законодавством, так як власники автомобілів різні.
У зв`язку із вказаною відмовою позивач за захистом порушених прав та інтересів звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правові відносини, що виникли, регулюються Конституцією України, Законом України «Про дорожній рух», Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388 (далі - Порядок), а також Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженою наказом МВС України від 11.08.2010 року №379 (далі - Інструкція).
Так, відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 34 Закону України "Про дорожній рух", в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ. Для автоматизованого обліку зареєстрованих транспортних засобів та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації. Єдині зразки державних номерних знаків та вимоги до них, у тому числі тих, що виготовляються за індивідуальним замовленням, встановлюються державними стандартами України.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 1388, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на території України встановлено єдину процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.
Положеннями пункту 8 Порядку № 1388 обумовлено, що Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх
особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки
дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в
підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України
"Про дорожній рух").
За приписами пункту 16 Порядку № 1388 номерний знак видається на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби.
Порядок здійснення центрами надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення і видачі свідоцтв про реєстрацію ТЗ, тимчасових реєстраційних талонів та номерних знаків на ТЗ встановлюється Інструкцією № 379, пунктом 4.1. якої передбачено, що у разі заміни номерних знаків (крім випадків їх втрати або викрадення) проводиться перереєстрація ТЗ із заміною свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта). При цьому попередньо видані номерні знаки вилучаються. На заяві обов`язково проставляються відмітка про їх вилучення із зазначенням дати вилучення та підпис уповноваженої посадової особи. Вилучені номерні знаки оприбутковуються як такі, що вже були в користуванні, і при їх відповідності встановленим вимогам можуть видаватися для повторного використання або знищуватися в установленому порядку.
Відповідно до пункту 5.2. Інструкції № 379 у разі зняття транспортного засобу з обліку, номерні знаки, які були закріплені за ТЗ, вилучаються, про що робиться відповідна відмітка на заяві.
За письмовою заявою власника ТЗ або уповноваженої ним особи на вказаний у заяві термін номерні знаки, які були закріплені за цим ТЗ і відповідають діючим стандартам, приймаються на зберігання Центром, який проводив зняття з обліку ТЗ, за умови внесення плати за їх зберігання відповідно до вимог пункту 3.5 глави 3 цієї Інструкції. Зазначені номерні знаки за зверненням їх власника перезакріплюються за іншими придбаними ними транспортними засобами або за транспортними засобами інших власників.
За відсутності такої заяви або після закінчення зазначеного в заяві терміну вилучені номерні знаки оприбутковуються як такі, що були в користуванні, і при їх відповідності чинним стандартам можуть видаватися для повторного використання або знищуються в установленому порядку.
Номерні знаки легкових автомобілів, виготовлені відповідно до вимог державних стандартів, які мають комбінацію з чотирьох однакових цифр і в межах від 0001 до 0009, які здані до підрозділу Державтоінспекції МВС України без надання власником такого транспортного засобу письмової заяви про їх зберігання, знищуються в установленому законодавством порядку, а в разі надходження заяви про отримання такого номерного знака від іншого власника транспортного засобу виготовляються як нові та видаються відповідно до вимог чинного законодавства.
Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
При цьому приписами статті 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Тобто, номерний знак не є об`єктом права власності у розумінні статті 316 ЦК України, а є ідентифікаційним знаком в процедурі державної реєстрації транспортного засобу. Вільний обіг номерного знаку у цивільному обороті не передбачено, а тому реалізація щодо нього (номерного знаку) особою права вільного володіння та розпорядження не може здійснюватись. При цьому власник транспортного засобу при його реєстрації фактично здійснює відшкодування встановленої нормативним актом вартості номерних знаків, а не придбає їх у власність, незалежно від розміру такого відшкодування. Таким чином, номерні знаки не є річчю, предметом матеріального світу, щодо якого виникає право власності.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що номерні знаки не є річчю, предметом матеріального світу, щодо якого виникає право власності.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.09.2018 року у справі 808/1340/17 та постанові від 10.09.2019 року у справі № 819/854/16.
Позивач в обґрунтування власної позиції зазначав, що нормою Порядку №1388 чітко встановлено можливість перезакріплення номерного знаку за заявою власника за іншими придбанними ними транспортними засобами. За таких умов, будь-яка відмова у відповідному перезакріпленні номерного знаку за умови сплати всіх належних платежів та дотримання процедури подання заяви є безпідставною. Крім цього, позивач наголосив на особливому режимі перезакріплення номерних знаків, які мають комбінацію з чотирьох однакових цифр і в межах від 0001 до 0009.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву акцентував увагу суду на тому, що у зв`язку зі змінами, внесеними постановою КМУ №1077 від 12.12.2018 року до абзацу сьомого пункту 42 Порядку №1388, якими з даного пункту виключено можливість перезакріплення номерних знаків за транспортними засобами інших власників, на теперішній час перезакріплення номерних знаків за транспортними засобами інших власників не передбачено.
Крім цього, із змісту листа №31/15-Н-98 від 02.01.2019 року вбачається, що підставою відмови у перезакріпленні номерного знака стали зміни до Порядку, виражені в Постанові КМУ №1077 від 12.12.2018 року «Про затвердження Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України та внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 і від 4 червня 2007 р. № 795», а саме виключені із п.42 Порядку слова «або за транспортними засобами інших власників».
З приводу зазначених аргументів суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 7 пункту 42 Порядку № 1388 номерні знаки із перереєстрованих або знятих з обліку транспортних засобів за умови відповідності їх інформаційного змісту щодо адміністративно-територіальної належності, порядкового номера та серії встановленим вимогам можуть за зверненням власників перезакріплюватися за іншими придбаними ними транспортними засобами.
Тобто Порядок № 1388 не передбачає, що номерні знаки із перереєстрованих транспортних засобів можуть за звернення власника перезакріплюватися за транспортними засобами інших осіб.
Відтак, на думку суду, номерні знаки закріплені на транспортних засобах за зверненням власників перезакріплюватися за іншими придбаними ними транспортними засобами, що виключає можливість перезакріплювати номерні знаки за придбаними транспортними засобами інших осіб.
Позивач зазначає, що така відмова суперечить пункту 5.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 року № 379 (далі - Інструкція № 379), яка є чинною.
Однак суд не може погодитися з доводами позивача в цій частині з огляду на таке.
Так, Інструкція № 379 затверджена наказом Міністерства внутрішніх справи України з метою впорядкування роботи підрозділів Державтоінспекції МВС з питань видачі реєстраційних документів і номерних знаків на транспортні засоби.
Абзацом 1 пункту 4.1 Інструкції № 379 передбачено, що у разі заміни номерних знаків (крім випадків їх втрати або викрадення) проводиться перереєстрація транспортних засобів із заміною свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). При цьому попередньо видані номерні знаки вилучаються. На заяві обов`язково проставляються відмітка про їх вилучення із зазначенням дати вилучення та підпис уповноваженої посадової особи. Вилучені номерні знаки оприбутковуються як такі, що вже були в користуванні, і при їх відповідності встановленим вимогам можуть видаватися для повторного використання або знищуватися в установленому порядку.
За приписами пункту 5.2 Інструкції № 379 номерні знаки, які були закріплені за транспортним засобом, вилучаються, про що робиться відповідна відмітка на заяві.
За письмовою заявою власника ТЗ (додаток 12) або уповноваженої ним особи на вказаний у заяві термін номерні знаки, які були закріплені за цим ТЗ і відповідають діючим стандартам, приймаються на зберігання Центром, який проводив зняття з обліку ТЗ, за умови внесення плати за їх зберігання відповідно до вимог пункту 3.5 глави 3 цієї Інструкції. Зазначені номерні знаки за зверненням їх власника перезакріплюються за іншими придбаними ними транспортними засобами або за транспортними засобами інших власників.
За відсутності такої заяви або після закінчення зазначеного в заяві терміну вилучені номерні знаки оприбутковуються як такі, що були в користуванні, і при їх відповідності чинним стандартам можуть видаватися для повторного використання або знищуються в установленому порядку.
Таким чином, положення пункту 5.2 Інструкції № 379 дійсно передбачають можливість за заявою власника перезакріплення номерних знаків за транспортним засобом іншого власника, що, однак, не узгоджується з положеннями Порядку № 1388.
Тобто, у даному випадку, має місце неоднакове регулювання одного і того ж питання різними нормативно-правовими актами - Порядком № 1388 та Інструкцією № 379, а якщо точніше - між абз. 7 п. 42 Порядку № 1388 та абз. 2 п. 5.2 Інструкції № 379.
Втім, суд враховує, що зміни до абз. 7 п. 42 Порядку № 1388, якими виключено слова "або за транспортними засобами інших власників", були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 року № 1077 "Про затвердження Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України та внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 і від 4 червня 2007 року № 795".
Отже, норми абз. 7 п. 42 Порядку № 1388, якими не передбачається можливість перезакріплення номерного знака за новим власником транспортного засобу, були прийняті та набули чинності у грудні 2018 року, тобто значно пізніше у порівнянні з нормами абз. 2 п. 5.2 Інструкції № 379, які залишилися незмінними з часу затвердження Інструкції у серпні 2010 року.
Більше того, суд зауважує, що Інструкція № 379 затверджена наказом МВС України, тоді як Порядок № 1388 - постановою Кабінету Міністрів України.
Відтак саме Порядок № 1388 має вищу юридичну силу, тоді як накази МВС, зокрема Інструкція № 379, носять відомчий, похідний характер та підлягають застосуванню лише в тій частині, що не суперечить актам Кабінету Міністрів України.
Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 26.12.2008 року за № 758-0-2-08-19 "Щодо практики застосування норм права у випадку колізії" колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).
Існує декілька способів, за якими можливо визначити нормативно-правовий акт, яким необхідно керуватися:
1) у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням "застарілих" норм з одного й того ж питання;
2) у разі існування суперечності між актами, прийнятими різними за місцем в ієрархічній структурі органами - вищестоящим та нижчестоящим, застосовується акт, прийнятий вищестоящим органом, як такий, що має більшу юридичну силу.
3) у разі існування неузгодженості між актами, виданими одним й тим же органом, але які мають різну юридичну силу, застосовується акт вищої юридичної сили. Наприклад, у випадку суперечності норм закону та Конституції України, які прийняті Верховною Радою України - колізія вирішується на користь Конституції, яка має найвищу юридичну силу.
4) при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.
З огляду на викладене суд доходить до висновку, що у даному випадку існуюча неузгодженість між абз. 7 п. 42 Порядку № 1388 та абз. 2 п. 5.2 Інструкції № 379 щодо регулювання процедури перезакріплення номерного знака підлягає вирішенню шляхом застосування норм Порядку № 1388.
Суд зауважує, що у такому випадку заява позивача мала б бути розглянута сервісним центром на основі нормативно-правових актів, які були чинні на момент подачі заяви, а саме 04.12.2020 року, проте в розрізі правовідносин перезакріплення номерного знаку за зверненням власника за іншим придбанним ним транспортним засобом, тому відмова, надана позивачу з урахуванням положення правового акта, який був чинним на момент подання заяви, є протиправною та підлягає скасуванню.
На думку суду, важливим є також той факт, що номерний знак попередньо перед поданням заяви від 04.12.2020 року був переданий Територіальному сервісному центру на зберігання, що відповідачем не спростовується та зазначено в листі від №31/15-Н-98 від 02.01.2019 року.
Слід зазначити, що з цього питання Верховний Суд висловив власну правову позицію у Постанові від 20.03.2019 року у справі №214/3586/16.
Згідно ч.5 ч.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд зазначив, що «аналіз наведених правових норм також дає підстави для висновку, що частина друга пункту 5.2 Інструкції № 379 регулює обіг всіх номерних знаків, крім тих, які мають комбінацію з чотирьох однакових цифр і в межах від 0001 до 0009, та обіг яких регулюється частиною четвертою цього пункту і не передбачає можливість перезакріплення цих номерних знаків за іншою особою, зокрема і безоплатно. Іншому власнику транспортного засобу такі номерні знаки виготовляються як нові та видаються відповідно до вимог чинного законодавства на загальних підставах, тобто із внесенням плати за них відповідно до наказу МВС України від 29 жовтня 2007 року № 432.
При цьому власник транспортного засобу з наведеними номерними знаками має право на вказаний у заяві термін передати їх на зберігання до Центру, який проводив зняття з обліку транспортного засобу, за умови внесення плати за їх зберігання. І лише у разі відсутності такої заяви, номерні знаки, які мають комбінацію з чотирьох однакових цифр і в межах від 0001 до 0009 знищуються в установленому законодавством порядку, а в разі надходження заяви про отримання такого номерного знака від іншого власника транспортного засобу виготовляються як нові та видаються відповідно до вимог чинного законодавства.
Крім того Інструкцією № 379 визначено, що за заявою власника транспортного засобу з наведеними номерними знаками вони перезакріплюються за іншими придбаними ним транспортними засобами або за транспортними засобами інших власників.
З матеріалів справи вбачається, що після зняття з обліку у ТСЦ № 1242 РСЦ МВС України в Дніпропетровській області належного позивачу автомобіля, ним здано номерні знаки та відповідно до пункту 5.2 Інструкції №379 подано заяву про прийняття належних їй номерних знаків на вказаний у заяві термін із внесенням плати за зберігання.
Враховуючи викладене, з урахуванням того, що після зняття з обліку автомобіля, позивач передав закріплений номерний знак на зберігання із внесенням плати за таке зберігання, відмова в перезакріпленні номерного знаку НОМЕР_1 з посиланням на пункт 42 Порядку 1388 є безпідставною.
Таким чином, з урахуванням висновку Верховного Суду та фактичних обставин даної справи, а також нормативно визначеного особливого порядку перезакріплення номерних знаків, суд вважає, що відмова, надана відповідачем, є протиправною, а тому підлягає скасуванню.
З урахуванням встановлених висновків, а також того, що позивачем надано належні та допустимі письмові докази на підтвердження власної правової позиції, аргументовано та з посиланнями на норми чинного законодавства доведено власні міркування стосовно правової ситуації, що склалась, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, у відповідності до чого підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Згідно ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Територіального сервісного центру МВС №1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області щодо перезакріплення номерного знаку НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна