Справа № 420/3737/20
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/3737/20
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року по справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дій, вимоги та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ДПС) та з урахуванням зміни позову просив: визнати протиправними дії ДПС щодо відмови у списанні податкового боргу ФОП за період з червня 2014 року по квітень 2019 року зі сплати єдиного податку в сумі 6701,66 грн. та єдиного соціального внеску в сумі 31169,02 грн., зобов`язати ДПС прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ФОП за період з червня 2014 року по квітень 2019 року зі сплати єдиного податку в сумі 6701,66 грн. та єдиного соціального внеску в сумі 31169,02грн., а також визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 10 лютого 2020 року №Ф-34722-53 про сплату єдиного соціального внеску в сумі 39431,56 грн..

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправною та скасував податкову вимогу від 10 лютого 2020 року №Ф-34722-53 про сплату єдиного соціального внеску в сумі 39431,56 грн.. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову повністю.

З огляду на неприбуття сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 03 березня 2021 року, колегія суддів у відповідності до ст.311 КАС України вирішила розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 05 березня 2021 року було складено повне судове рішення.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 грудня 2009 року виконавчим комітетом Луганської міської ради зареєстровано ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця, про що внесено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № 0035866 (місце проживання АДРЕСА_1 ).

Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії Б 465465 від 25 травня 2012 року ФОП з 01 січня 2012 року перебував на податковому обліку в Ленінській міжрайонній ДПІ у м.Луганську на спрощеній системі оподаткування єдиним податком 2-ої групи за ставкою 20% (а.с.12).

З 23 квітня 2019 року ФОП взятий на облік в Чорноморську ДПІ Чорноморського управління Головного управління ДПС в Одеській області.

Листом Головного управління ДФС в Одеській області №12991/М/15-32-53-07-05 від 21 червня 2019 року повідомлено, що станом на 21 червня 2019 року за заявником рахується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування у сумі 31169,02 грн., що виникла до взяття на облік в Чорноморській державній податковій інспекції Чорноморського управління ГУДФС в Одеській області, та заборгованість зі сплати єдиного податку у сумі 6701,66 грн., що виникла до взяття на облік в Чорноморській державній податковій інспекції Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області (а.с.15-17).

14 лютого 2020 року ФОП звернувся до Чорноморського управління ГУ ДПС в Одеській області із заявою про прийняття сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) і скасування заборгованості відповідно отриманих сертифікатів: - сертифікат про форс-мажорні обставини №3100-20-0013 від 03 лютого 2020р.; - сертифікат про форс-мажорні обставини №3100-20-0014 від 03 лютого 2020 року (а.с.20).

Листом Головного управління ДФС в Одеській області №4798/М/15-32-53-06-05 від 12 березня 2019 року позивачу відмовлено у списанні заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування у розмірі 39431,56 грн., на підставі положення ч.7 ст.25 Закону України від «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Також, зазначено, що у сертифікаті про форсмажорні обставини №3100-20-0013 від 03 лютого 2020 року не простежується чим саме боєві дії унеможливили здійснення підприємницьої діяльності (а.с.21-22).

10 лютого 2020 року ДПС складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-34722-53 у розмірі 39431,56 грн., з аналізу якої (а.с.30) вбачається, що вона винесена в зв`язку з наявністю у ФОП заборгованості з єдиного соціального внеску та у відповідності до ст.25 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на час виникнення спірних правовідносин, позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, тому не несе фінансової відповідальності за порушення вимог Закону № 2464-VI в частині несвоєчасного або не в повному обсязі нарахування обчислення і сплачування єдиного внеску.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції (в частині досліджуваних) і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пунктом 8 Розділу III "ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України 12 серпня 2014 року № 1636-VII було доповнено розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" пунктом 9-3 такого змісту: "9-3. Тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 і 26 цього Закону.

Податкова інформація про суми недоїмки платників єдиного внеску, визначених абзацом першим цього пункту, зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів в окремому (позабалансовому) порядку".

Колегія суддів зазначає, що вказана редакція пункту 9-3 Закону була чинною весь період тривання спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у період 14 березня 2014 року по 23 квітня 2019 року позивач перебував на обліку у Ленінської міжрайонної ДПІ м.Луганськ, тобто на території проведення АТО (ООС).

Слід зазначити, що період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" в Україні на момент складення вимоги про сплату боргу не завершився.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, тому притягнення його до відповідальності згідно Закону за несвоєчасне або не в повному обсязі нарахування обчислення і сплату єдиного внеску є безпідставним, а сама вимога, складена у відповідності до ст.25 Закону, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Наведені висновки також узгоджуються з пунктом 9-4 Розділу VIII Закону, за яким платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що пункт 9-3 Закону, нібито, втратив чинність на підставі Закону № 911-VIII від 24 року 2015 року, колегія суддів (в контексті даної справи) вважає помилковими та не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції, приймаючи спірне рішення вірно посилався на пункт 9-3 Закону, який (пункт) було внесено до Закону на підставі Закону України Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України 12 серпня 2014 року № 1636-VII та який, як зазначено вище, у спірний період був чинним.

Також, колегія суддів зазначає, що посилаючись в апеляційній скарзі на нечинність 9-3 Закону у відповідний період, ДПС було зазначено (а.с.89, 3 абзац) таку редакцію Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції": «Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені статями 25, 26 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.».

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що у відповідності до абз.3 п.п.б, п.8 ч.4 ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» дійсна редакція була викладена в наступному вигляді: «Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються».

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст.14.1.11 (п.п.«ж») ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, як заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно із ст.101.2.4. ПК України під терміном "безнадійний" розуміється податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Відповідно до статті 101 глави 9 розділу II ПК України розроблено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, затверджений Наказ Міністерства доходів зборів України 10.10.2013 року року № 577, який визначає механізм списання безнадійного податкового боргу.

Положеннями п.2.1 вказаного Порядку встановлено, що податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) підтверджується Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Як було зазначено, сертифікатом Торгово-промисової палати України №3100-20-0013 від 03 лютого 2020 року засвідчено форс-мажорні обставини непереборної сили: акти терроризму на території м.Луганськ Луганської області, щодо обов`язку сплати єдиного податку фізичною особою-підприємцем за червень грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, січень-квітень 2019 року, які неуможливили його виконання в зазначений період з 21 червня 2014 року по 23 квітня 2019 року. Також, сертифікатом Торгово-промисової палати України №3100-20-0014 від 03 лютого 2020 року засвідчено форс-мажорні обставини непереборної сили: акти тероризму на території м.Луганськ Луганської області, щодо обов`язку сплати фізичною особою-підприємцем єдиного соціального внеску за червень грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, січень-березень 2019 року, які унеможливили його виконання в зазначений період з 21 червня 2014 року по 23 квітня 2019 року.

Отже, з урахуванням вищевказаних сертифікатів Торгово-промисової палати України, якими засвідчено форс-мажорні обставини непереборної сили щодо обов`язку сплати ФОП єдиного соціального внеску, колегія суддів зазначає, що вищевказана заборгованість позивача є безнадійною, а тому винесення спірної вимоги, направленої на стягнення такої заборгованості, є безпідставним, а сама вимога протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.