Справа № 160/16937/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 березня 2021 року Справа № 160/16937/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (відповідач-1); Держави Україна в особі Міністерства юстиції України (відповідач-2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (відповідач-1); Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, в якій позивач просить:

- визнати бездіяльність Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) щодо невиконання у тримісячний строк, встановлений законом, рішення суду у справі № 199/3969/2019 протиправною;

- визнати бездіяльність Держави України в особі Міністерства юстиції України (01001 м. Київ, вул. Городецького, 13, ) щодо незабезпечення виконання рішення суду у справі № 199/3969/2019 протиправною;

- зобов`язати Державу Україна в особі Міністерства юстиції України здійснити забезпечення виконання рішення суду у справі № 199/3969/2019;

- зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити безспірне списання коштів Державного бюджету України для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду в сумі 1500000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на підставі рішення суду у справі № 199/3969/2019;

- стягнути з Держави України за рахунок бюджетних коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України, на користь ОСОБА_1 11250 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю Державної казначейської служби України.

Крім того, у позовній заяві позивач висловив клопотання, яким просив суд зобов`язати Державу Україна в особі Міністерства юстиції України подати у місячний строк з дня проголошення рішення звіт про виконання рішення Дніпровського окружного адміністративного суду у даній справі, а також зобов`язати Державну казначейську службу України подати у місячний строк з дня проголошення рішення звіт про виконання рішення Дніпровського окружного адміністративного суду у даній справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2020 року зазначена вище справа розподілена судді Туровій О.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (відповідач-1); держави Україна в особі Міністерства юстиції України (відповідач-2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: - уточненої позовної заяви, в якій чітко визначитися з відповідачем-1, до якого він бажає пред`явити свої позовні вимоги, а також подати копію цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі, відповідно до вимог п.1 ст.161 КАС України; оригіналу документа про доплату судового збору за подання до суду цієї позовної заяви у розмірі 1644,40грн.; належним чином завірених копій документів, що додані до позовної заяви, для суду та для відповідачів; завіреної належним чином копії документа на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності позивача (документа, що посвідчує особу позивача) для суду та відповідачів; відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року отримана особисто ОСОБА_1 25.01.2021 року, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи.

05 лютого 2021 року до канцелярії суду від позивача надійшов супровідний лист, яким долучено до матеріалів справи уточнену позовну заяву (без додатку) від 03.02.2021 та дві її копії (без додатку) для відповідачів; три завірені належним чином копії паспорта ОСОБА_1 на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності позивача для суду та відповідачів; клопотання про зменшення оплати судових витрат від 03.02.2021 року.

Відповідно до п.8 ст.171 КАС України питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою - шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Зважаючи на наведене, а також з урахуванням тимчасової непрацездатності судді ОСОБА_2 з 08.02.2021р. по 26.02.2021р., включно, а також того, що з 01.03.2021р. по 05.03.2021р., включно, суддя перебувала у щорічній відпустці, питання про відкриття провадження у справі розглянуто та постановлено відповідну ухвалу - першого робочого дня.

Дослідивши надані позивачем документи на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 23 грудня 2021 року, суд встановив, що позивачем усунуто недоліки не у повному обсязі, а саме: до суду не надано належним чином завірених копій документів, що додані до позовної заяви, для суду та для відповідачів, а також оригіналу документа про доплату судового збору за подання до суду цієї позовної заяви у розмірі 1644,40грн.

Так, відносно необхідності надання належним чином завірених копій документів, що додані до позовної заяви, для суду та для відповідачів ОСОБА_1 у власному супровідному листі зазначає, що, на його думку, суд дійшов висновку про неналежність засвідчення ним поданих копій документів через невідповідність такого засвідчення вимогам п.8 гл.10 розд.ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5, однак, він, як фізична особа, не має можливості виконати вимоги Правил №1000/5, зазначені в ухвалі від 23.12.2020 року, оскільки не є посадовою особою, не має посади та печатки.

Однак, такі доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки є вирваними з контексту наведених в ухвалі суду норм чинного законодавства, що регулюють питання засвідчення копій документів, що подаються, зокрема, до суду. Натомість, судом в цій же ухвалі також зазначено посилання на приписи ч.5 ст.94 КАС України, якою передбачено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. При цьому, судом було зауважено саме на часткове засвідчення позивачем документів.

Так, ОСОБА_1 було засвідчено не всі аркуші наданих ним документів, а лише вибірково (часткове засвідчення документів, на яке і вказав суд), при цьому, документи не були зшиті задля можливості їх загального засвідчення лише одним підписом позивача із проставленням дати такого засвідчення.

Таким чином, в порушення вищезазначених вимог, ОСОБА_1 ані з первинно поданим позовом, ані з уточненою позовною заявою на виконання вимог ухвали суду від 23.12.2020 року не надано належним чином завірених копій документів, що додані до позовної заяви, для суду та для відповідачів.

Крім того, як зазначено вище, позивачем не надано на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху доказів сплати судового збору у належному розмірі, а саме: у сумі 1644,40грн.

Натомість, позивачем подано до суду клопотання про зменшення оплати судових витрат, в якому останній просив суд зменшити оплату судових витрат (судового збору) до вже сплачених 878,00грн., посилаючись на те, що визначений ухвалою суду від 23.12.2020р. розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній 2020 календарний рік, оскільки він взагалі не мав будь-якого доходу, що сталось з причин протиправного позбавлення його судами адміністративної юрисдикції права на поновлення на роботі.

На підтвердження вищезазначеної інформації ОСОБА_1 надано Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів за 1-3 квартал 2020 року.

Розглянувши клопотання позивача про зменшення оплати судових витрат, вивчивши наведені у ньому підстави та надані на підтвердження наведених в ньому обставин докази, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.

Питання зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат врегульовані статтею 133 Кодексу адміністративного судочинства України, яка кореспондується з приписами частин 1, 2 статті 8 Закону України № 3674-VІ «Про судовий збір».

Так, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір належних до сплати судових витрат або звільнити від їх сплати повністю або частково, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Особа, яка заявляє клопотання про зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати, згідно з ч.1 ст.77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

При цьому, судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R(81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим, при здійсненні правосуддя в адміністративних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані із судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до статей 132, 133 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України №3674-VІ Про судовий збір, а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Приписами статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При цьому положення Закону України Про судовий збір кореспондуються з положеннями статті 2 КАС України, якими розкривається зміст однієї із засад адміністративного судочинства, а саме, рівності всіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Так, згідно приписів вказаної статті усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, всі учасники процесу є рівними при здійсненні своїх прав та обов`язків, в тому числі у питанні необхідності сплати судового збору.

Стаття 133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість зменшення розміру належних до оплати судових витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково, чи відстрочення або розстрочення сплати судових витрат на визначений строк.

Однак, з урахуванням наведених норм права, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є майновий стан заявника, тобто фізичної або юридичної особи (довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї тощо). Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на цю особу.

У розумінні приписів статті 8 Закону України №3674-VІ Про судовий збір відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин. При цьому, скаржник має довести існування фінансових труднощів.

Надані позивачем докази, а саме: відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів за 1-3 квартал 2020 року містять лише відомості за період з 01.01.2020р. по 30.09.2020р., тобто не за весь попередній календарний рік, що передував зверненню ОСОБА_1 до суду (16.12.2020р. дата звернення).

Жодних інших доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача перешкоджає сплаті судового збору за подання ним позовної заяви у встановленому законом порядку, а саме: що розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу позивача - фізичної особи за весь попередній календарний рік, ОСОБА_1 не надано, як і не надано відомостей про розмір доходу позивача за весь попередній календарний рік, а не за його частину.

Таким чином, вказану довідку не може бути розцінено як належний доказ на підтвердження скрутного матеріального становища ОСОБА_1 , оскільки вона не відображає відомостей про об`єктивний матеріальний стан позивача за попередній календарний рік.

Позивачем не надано й документів на підтвердження того, що він має статус малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про його скрутне матеріальне становище.

Оскільки обставини, які зазначив позивач, відповідно до вказаних статей Закону України «Про судовий збір», не є умовою для звільнення від сплати судового збору, а сам позивач не надає доказів наявності інших підстав для його звільнення від сплати судового збору, суд не знаходить правових підстав для звільнення його від сплати судового збору, виходячи з наданих ним доказів.

Крім того, статтею 133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право (а не обов`язок) суду щодо відстрочення, розстрочення, зменшення розміру судового збору або звільнення від сплати судового збору. Сплата ж судового збору за подання адміністративного позову, в силу положень частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду з позовом. Визначення ж майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Оскільки позивачем не надано суду належних доказів в обґрунтування обставин, що унеможливлюють сплату судового збору, підстави для зменшення оплати судового збору, наведені в клопотанні, не можуть бути визнані поважними, в зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція щодо відмови у звільненні від сплати судового збору наведена в ухвалах Верховного Суду: від 27.01.2020 року справа №215/4776/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87205012), від 27.01.2020 року справа №215/3308/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87170887), від 27.01.2020 року справа №215/2630/19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87170877), від 02.01.2020 року справа №215/3308/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/86754852), від 27.12.2019 року справа №212/1558/19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/86717736), від 27.12.2019 року справа №215/3553/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84134173), які, в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України, мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України, у зв`язку з чим, безпідставне звільнення від його сплати окремих осіб може свідчити про надання одній із сторін незаконної переваги перед іншою.

За таких обставин, ОСОБА_1 до суду не надано оригіналу документа про доплату судового збору за подання до суду цієї позовної заяви у розмірі 1644,40грн., тобто недоліки, визначені в ухвалі суду від 23 грудня 2020 року, в цій частині також не усунуто.

Враховуючи вищевикладене, станом на 09 березня 2021 року позивач не виконав у повному обсязі вимоги ухвали суду від 23 грудня 2020 року та не усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі у визначений судом строк.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, враховуючи невиконання позивачем вимог ухвали суду від 23 грудня 2020 року та не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, позовну заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи слід повернути позивачеві.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.4 та ч. 5 ст.169, ст.248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення оплати судових витрат відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (відповідач-1); Держави Україна в особі Міністерства юстиції України (відповідач-2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова