Справа № 240/1154/21
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
10 березня 2021 року м. Житомир справа № 240/1154/21
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Попової О. Г.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черняхівської селищної ради Житомирської області про визнання дій протиправними, стягнення невиплаченої середньомісячної заробітної плати, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з позовом до Черняхівської селищної ради Житомирської області в якому просить:
- визнати протиправними дії Черняхівської селищної ради Жп:омирської області щодо ненарахування (протягом 6 місяців) та невиплати ОСОБА_1 , середньомісячної заробітної плати за період працевлаштування з 04 грудня 2020 року до 05.05.2021 року з дня припинення повноважень на посаді голови Клітищенської сільської ради Черняхівського району Житомирської області;
- стягнути з Черняхівської селищної ради Житомирської області на користь ОСОБА_1 невиплачену середньомісячну заробітну плату, яку він отримував на посаді сільського голови с.Клітище Черняхівського району Житомирської області до припинення повноважень на час працевлаштування (протягом 6 місяців) з дня припинення повноважень;
- зобов"язати голову Черняхівської селищної ради Ревчук Н.М. зробити відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 про призначення та початок виплати середньомісячної заробітної плати на посаді голови Клітищенської сільської ради Черняхівського району Житомирської області за період працевлаштування з 05 грудня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на посаді сільського голови Клітищенської сільської ради Черняхівського району Житомирської області він працював без перервно 5 скликань з 20 квітня 1998 р. до 04 грудня 2020 року, тобто до закінчення строку повноважень, відповідно до ч.1 ст.42 Закон України «Пpo місцеве самоврядування в Україні». До обрання головою Клітищеиської сільської ради він був обраний па посаду заступника Клітищеиського сільського голови Черняхівського району з питань діяльності виконавчих органів ради. т.в.о.обов`язки сільського голови. До цього працював у КСП «Прогрес» с.Клітище, яке на даний час ліквідовано. Разом з тим, при звільненні з роботи з нею не було проведено розрахунку по виплаті середньої заробітної плати за 6 місяців на підставі ст.33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".
Ухвалою суду від 01.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
25.02.2021 до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Зазначає, що у трудовій книжці Позивача перед записом від 20.04.1998 року про обрання на посаду Клітищенського сільського голови, відсутній запис про його звільнення з посади заступника Клітищенського сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. Вказує, що позивачу не пропонувалась попередня робота (посада заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради) в зв`язку з тим, що у його зверненнях до селищної ради такої пропозиції не надходило.
Ухвалою судді від 02.03.2021 у задоволенні клопотання Черняхівською селищною радою Житомирської області про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін - відмовлено.
03.03.2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач заперечує щодо доводів відповідача викладених у відзиві на позов та просить задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позові.
Розгляд даної справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, в межах строку встановленого статтею 263 цього ж Кодексу.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.
Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки позивач 01.11.1997 року звільнений з членів КСП "Прогрес" із займаної посади у зв"язку з обранням на посаду голови сільської ради с.Клітище (а.с.9).
02.11.1997 року позивач обраний на посаду заступника Клітищенської сільської ради Черняхівського району Житомирської області з питань діяльності виконавчих органів ради, т.в.о. обов"язки сільського голови.
Позивач працював на посаді сільського голови Клітищенської сільської ради Черняхівського району Житомирської області з 20 квітня 1998 р. до 04 грудня 2020 року.
04.12.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади голови у зв"язку із закінченням строку повноважень, пункт 1 ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (а.с.10).
08.12.2020 позивач звернувся до Черняхівської селищної ради з заявою з вимогою нарахувати та виплатити середній заробіток на період працевлаштування строком до шести місяців, як це передбачено ч.2 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» (а.с.12).
Листом від 18.01.2020 №101 Черняхівська селищна рада відмовила у призначенні та виплаті середнього заробітку на період працевлаштування строком до шести місяців з дня припинення повноважень сільського голови. Вказано, що згідно запису з трудової книжці від 01.11.1997 року позивач був звільнений із членів КСП «Прогрес» у зв`язку з обранням на посаду голови сільської ради с. Клітище, а з наступного запису вбачається про обрання на посаду заступника Клітищенського сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради. Заступник сільського голови за посадою входить до складу виконавчого комітету ради, водночас, до складу виконавчого комітету ради не можуть входити депутати відповідної ради, крім секретаря ради. Заступник сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради не є депутатом, а отже до даної посади не можна застосовувати положення ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» (а.с.13).
Позивач, вважаючи, що при звільненні з роботи з ним протиправно не проведено розрахунок по виплаті середньої заробітної плати за шість місяців на підставі ст.33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.
Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулює Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
З урахуванням Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Відповідно до ст.2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Відтак, слід відмітити, що позивач, обіймаючи посаду Клітищенського сільського голови, являвся службовцем органу місцевого самоврядування.
Статтею 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
За правилами ст. 118 Кодексу законів про працю України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.
Вищевказані гарантії містяться і у Законі України "Про статус депутатів місцевих рад" та поширюються на сільських, селищних, міських голів (ч.5 ст.12 Закону України "Про місцеве самоврядування").
Частиною 1 статті 33 Закону № 93-IV передбачено, що у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.
З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.
Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону № 93-IV депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.
У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.
Частиною 5 ст. 12 Закону 280/97-ВР встановлено, що на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством гарантії трудових прав сільського голови після закінчення його повноважень прирівняні до таких гарантій депутатів місцевих рад.
При цьому, за такими особами на час виконання обов`язків на постійній основі зберігається попередня робота (посада), яку він обіймав на час свого обрання на виборну посаду. Із працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради (сільський голова), укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.
Таким чином, збереження за колишнім депутатом місцевої ради (сільським головою) на період працевлаштування середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді, законодавцем безпосередньо пов`язується із неможливістю надання йому роботи (посади), яку він обіймав до свого обрання на виборну посаду і з якої був звільнений із зв`язку із таким обранням.
З огляду на зазначене, колишньому голові сільської ради гарантується збереження середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді, лише за умови неможливості надання йому попередньої роботи і виключно на період його працевлаштування, але не більше шести місяців. При цьому, необхідною умовою реалізації зазначеного права є неможливість працевлаштування на підприємстві, в установі чи організації, де він працював до обрання, або ж рівноцінній роботі (посаді).
Як було встановлено судом, позивач 01.11.1997 року звільнений з членів КСП "Прогрес" із займаної посади у зв"язку з обранням на посаду голови сільської ради с.Клітище, 02.11.1997 року позивач обраний на посаду заступника Клітищенської сільської ради Черняхівського району Житомирської області з питань діяльності виконавчих органів ради, т.в.о. обов"язки сільського голови. Позивач працював на посаді сільського голови Клітищенської сільської ради Черняхівського району Житомирської області з 20 квітня 1998 р. до 04 грудня 2020 року.
Як вже зазначалось судом, необхідною умовою реалізації зазначеного права є неможливість працевлаштування на підприємстві, в установі чи організації, де він працював до обрання, або ж рівноцінній роботі (посаді).
Також, позивач в силу віку не має права на пенсійне забезпечення.
Відтак, позивач має право на гарантовану ст.33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" виплату середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді у раді, на період працевлаштування.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу середньомісячної заробітної плати за період з 05 грудня 2020 року (наступного дня з дня припинення повноважень сільського голови) до 05 травня 2021 року у відповідності до вимог ст.33 Закону України "Про статус місцевих рад".
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно загальних засад права, бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. В свою чергу, дії - це юридично значуща активна (тобто врегульована нормами права) поведінка суб`єкта владних повноважень, що спричиняє юридичні наслідки.
Як встановлено, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу середньомісячної заробітної плати за період з 05 грудня 2020 року до 05 травня 2021 року у відповідності до вимог ст.33 Закону України "Про статус місцевих рад".
Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
З урахуванням викладеного, належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у ненарахуванні та невиплаті середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців, та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу середньомісячну заробітну плату на період працевлаштування, але не більше шести місяців, з 05 грудня 2020 року до 05 травня 2021 року.
З приводу вимоги про зобов"язання голови Черняхівської селищної ради Ревчук Н.М. зробити відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 про призначення та початок виплати середньомісячної заробітної плати на посаді голови Клітищенської сільської ради Черняхівського району Житомирської області за період працевлаштування з 05 грудня 2020 року, суд зазначає таке.
Слід зазначити, що на момент нарахування середньої зарплати у відповідності до вимог ст.33 Закону України "Про статус місцевих рад" сільський голова не перебуває у трудових відносинах із сільською радою.
Внесення відповідних записів до трудової книжки про призначення та початок виплати середньомісячної заробітної плати чинним законодавством не передбачено.
Крім того, суд звертає увагу позивача, що у даному випадку позивачем звернуто позовну вимогу, зокрема, до голови Черняхівської селищної ради ОСОБА_2 , який не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.
А тому вимога в цій частині не підлягає до задоволення.
Щодо вимоги позивача про звернення до негайного виконання рішення у межах суми стягнення за два місяці, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Оскільки у даній справі не застосовано спосіб захисту порушеного права у вигляді стягнення, дані норми застосуванню не підлягають.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, вимоги позивача частково обґрунтовані та підлягають до часткового задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України у суду відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
Визнання протиправною бездіяльність Черняхівської селищної ради Житомирської області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців.
Зобов`язати Черняхівську селищну раду Житомирської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату на період працевлаштування, але не більше шести місяців, з 05 грудня 2020 року до 05 травень 2021 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 10 березня 2021 року.

Суддя О.Г. Попова