Справа № 640/3649/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3649/20 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Сорочка Є.О.,

Федотова І.В.,

При секретарі: Лащевської Д.О.,

За участю: ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області у видачі ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням 14-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 №2503-ХІІ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київської області в особі Святошинського районного відділу оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 14-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 №2503-ХІІ без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2020 позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області у видачі ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням 14-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київської області в особі Святошинського районного відділу оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 14-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 №2503-ХІІ без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних.

28 серпня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист, яким зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київської області в особі Святошинського районного відділу оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 14-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 №2503-ХІІ без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних.

19 жовтня 2020 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2020, в якій просив: зобов`язати Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області подати звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2020.

Заява обґрунтована тим, що ним подано звернення до відповідача від 12.09.2020 щодо видачі паспорту у формі книжечки, до якої додано копію судового рішення від 10.06.2020 та копію виконавчого листа від 19.10.2020 №640/3649/20.

Однак, листом від 18.09.2020 №8032-2244/8032.1-20 відповідачем протиправно відмовлено у видачі паспорта ОСОБА_2 у формі книжечки, зразка 1994 року, з огляду на те, що документування паспортом громадянина України у вигляді книжечки, зразка, 1994 року, можливо тільки по досягненню позивачем 16-річного віку.

Відтак, позивач вважає, що відповідач протиправно не виконує рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відмовити повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким заяву про встановлення судового контролю - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем протиправно та всупереч рішенню Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2020 не видано ОСОБА_2 у зв`язку з досягненням 14-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, а отже встановлення судового контролю за виконанням судового рішення буде ефективним способом захисту порушених прав.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є передчасною, оскільки до матеріалів справи не надано доказів пред`явлення виконавчого листа від 28.08.2020 №640/3649/20 до органу виконавчої служби або приватного виконавця для виконання.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами положень статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Судом можуть бути вжиті заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.

Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічна правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові по справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 та ухвалах від 10.12.2018 в справі №807/2358/15, від 17.10.2019 в справі №826/12592/14.

Разом з тим, Закон не встановлює, з яких підстав на суб`єкта владних повноважень може бути покладено такий обов`язок.

За змістом норм статті 129-1 Конституції України, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язковості судового рішення такою підставою є обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2020 у справі №800/320/17, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 лютого 2020 року про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, яка була постановлена окремо від судового рішення.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2020 позов задоволено, зокрема зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київської області в особі Святошинського районного відділу оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 14-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 №2503-ХІІ без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних.

Однак, як зазначає позивач на даний час рішення суду не виконано.

Так, заявник вказує, що 12.09.2020 він звернувся з заявою до Святошинського РВ ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області про оформлення ОСОБА_2 паспорту громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки, до якої додано копію рішення суду та копію виконавчого листа.

Листом №8032-2244/8032.1-20 від 18.09.2020 Святошинський районний відділ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повідомив ОСОБА_1 про можливість документування паспортом громадянина України у вигляді книжечки, зразка 1994 року, тільки по досягненню його дитиною 16-річного віку.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту вищезазначеного листа вбачається, що відповідь надана на звернення ОСОБА_1 від 12.09.2020 саме щодо документування паспортом неповнолітнього сина ОСОБА_2 . При цьому, відповідач не заперечує факту не видачі позивачу паспорту у формі книжечки зразка 1994 року.

У даному випадку, посилання відповідача на те, що документування паспортом громадянина України у вигляді книжечки, зразка, 1994 року, можливо тільки по досягненню позивачем 16-річного віку, суперечить рішенню Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2020.

Таким, чином наявні підстави вважати, що відповідач і в подальшому буде ухилятись від виконання судового рішення.

При цьому, згідно рішень у справі «Лізанець проти України» від 31.05.2007 року (заява № 6725/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (рішення у справі «Метаксас проти Греції», №8415/02, п. 19, від 27.05.2004 р.).

У рішенні «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (заява № 22774/93, п. п. 63, 66) ЄСПЛ доходить висновку, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

У той же час, вимоги позивача щодо необхідності зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення саме протягом 24-х годин з дня набрання цією постановою законної сили задоволенню не підлягають, оскільки вказаний строк є занадто стислим для вчинення відповідачем необхідних дій, тому колегія суддів вважає за необхідне встановити місячний строк з дня отримання відповідачем даної постанови звіту про її виконання.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення заяви про встановлення судового контролю.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про встановлення судового контролю у даній справі - задовольнити частково.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року у справі №640/3649/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області в особі Святошинського районного відділу (03148, м.Київ, вул. Гната Юри, 9, ) подати до Окружного адміністративного суду міста Києва звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року у справі №640/3649/19 у місячний строк з дня отримання даної постанови.

В іншій частині заяви про встановлення судового контролю - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов