Справа № 465/6943/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 465/6943/17 пров. № А/857/2882/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського 49» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Мартинюк В.Я.) про передачу справи до іншого адміністративного суду, постановлену в м.Львові 16 листопада 2020 року у справі №465/6943/17 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського 49» до Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дублянибудпостач», Відділ Держгеокадастру у м.Львові про визнання незаконної відмови,

В С Т А Н О В И В:

29.11.2017 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського 49» звернулось у Франківський районний суд м.Львова із позовом до Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дублянибудпостач», Відділ Держгеокадастру у м.Львові, просило: визнати незаконною відмову у внесенні змін до ухвали Львівської міської ради №250 від 25.02.2016 щодо визначення конфігурації та розміру прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0,0856 га та зобов`язати Львівську міську раду дати дозвіл на виготовлення проекту з землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею прибудинкової території 0,0856 га будинку АДРЕСА_1 , що складається з земельних ділянок конфігурацією та площею: 0,0430 га, 0,0086 га а межах червоних ліній, 0,0057 га в межах червоних ліній, 0,0283 га з обмеженням в розмірі 0,0400 га для проїзду до гаражів для ТОВ «Дублянибудпостач» відповідно до Плану земельної ділянки, який виготовлений ПП «ГЕОМАКС» 17.08.2017 та у зв`язку з цим внести зміни до ухвали №250 від 25.02.2016; визнати незаконною відмову Львівської міської ради у зміні цільового призначення та виду використання земельних ділянок в Державному земельному кадастрі кадастровий номер :03:001:0051 розміром 0,0373 га, і кадастровий номер :03:001:0052 розміром 0,0052 га, за цільовим призначенням: « 03.10 Для будівництва та обслуговування будівельно-ринкової інфраструктури», за видом використання земельної ділянки: «для будівництва та обслуговування житлово-офісної споруди» та зобов`язати подати документи до Державного земельного кадастру з віднесенням цих ділянок до земель історико-культурного призначення та використання під прибудинкову територію.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2017 головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено Козюренко Р.С.

Розпорядженням Франківського районного суду м.Львова від 23.11.2018 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» призначено повторний автоматизований розподіл судових справи №465/6943/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2018 головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено Мартинишин М. О.

17.12.2018 суддею Франківського районного суду м.Львова Мартинишин М. О. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі №465/6943/17, та відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання у приміщенні Франківського районного суду м.Львова на 20.02.2019.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №110/Р від 25.09.2019 та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу від 25.09.2019 головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено Кузь В. Я.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 07.10.2020 справу №465/6943/17 передано за підсудністю до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського, 49» до Львівської міської ради, з участю третіх осіб товариства з обмеженою відповідальністю «Дублянибудпостач» та Відділу Держгеокадастру у м.Львові про визнання незаконної відмови передано на розгляд до Франківського районного суду м.Львова.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату звернення позивача до суду справа була предметно підсудна місцевому загальному суду як адміністративному, оскільки однією зі сторін є орган місцевого самоврядування Львівська міська рада. Суд першої інстанції вказав, що оскільки справа надійшла до Франківського районного суду м.Львова до набрання чинності цією редакцією Кодексу адміністративного судочинства України, то судом, встановленим законом, в даному випадку, є вищезгаданий суд.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського 49» подало апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 та направити справу для розгляду до Львівського окружного адміністративного суду. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що провадження в справі до набуття чинності новим КАС України 15.12.2017 не було відкрито, а тому відповідно до пункту 12 Перехідних положень КАС України суд має діяти за нормами КАС України, які набули чинності після 15.12.2017, тобто починаючи з 15.12.2017 такий спір відноситься до розгляду Львівського окружного адміністративного суду.

Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Статтею 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Відповідно до частини 5 статті 179 КАС України, в редакції чинній до 15.12.2017, днем подання позовної заяви, апеляційної скарги є день їх надходження до відповідного суду.

Після надходження позовної заяви до суду і реєстрації, з допомогою автоматизованої системи документообігу суду визначається суддя, якому передається справа.

Так, відповідно до проставленого на позовній заяві реєстраційного штампу Франківського районного суду м.Львова, позовна заява у цій справі зареєстрована судом першої інстанції 29.11.2017 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2017 передана головуючому судді (судді-доповідачу) Козюренко Р.С.

15 грудня 2017 року набрав чинності КАС України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, згідно з частиною 3 статті 3 якого провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Водночас, пунктом 12 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України у вказаній редакції передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, наведені положення процесуального закону вказують місцевим загальним судам як адміністративним судам продовжувати розглядати підсудні їм заяви і скарги, подані до набрання чинності новою редакцією КАС України, провадження в яких не було відкрито на момент набрання чинності нової редакції цього Кодексу, попри те, що після початку дії нової редакції цього Кодексу за її новими правилами такі заяви і справи за предметною підсудністю підвідомчі іншому суду і повинні розглядатися за правилами нової редакції КАС України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 18 КАС України, в редакції чинній на час подання позовної заяви, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Оскільки позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського 49» звернені до Львівської міської ради органу місцевого самоврядування, а тому станом на листопад 2017 року позов правомірно подано до Франківського районного суду м.Львова як адміністративного суду.

В свою чергу, частиною 1 статті 20 КАС України, в редакції після 15.12.2017, визначено вичерпний перелік категорій справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, серед яких справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, відсутні, та встановлено у частині 2 вказаної статті, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Водночас те, що за правилами нової редакції КАС України спори зазначеної вище категорії не підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам, а окружним адміністративним судам, не означає, що місцевий загальний суд як адміністративний суд не вправі продовжувати розгляд позовної заяви, що була підсудна йому на час дії попередньої редакції КАС України.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 жовтня 2018 року у справі №760/19982/17.

Окрім того, Верховний Суд, як і Конституційний Суд України, неодноразово наголошували на тому, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави суду апеляційної інстанції зробити висновок, що при вчиненні певної процесуальної дії (в тому числі подачі позовної заяви) учасник справи повинен керуватися процесуальним законом, чинним на час вчинення такої дії, оформляти та подавати процесуальні документи (в тому числі позовні заяви) з дотриманням вимог КАС України, чинними на час відповідного оформлення та подання, що дотримано Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського 49» як позивачем при поданні позовної заяви в частині визначення предметної підсудності адміністративної справи.

Водночас, щодо аргументів скаржника про недопустимість спору про підсудність з покликанням на статтю 30 КАС України, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 05 березня 2020 року у справі №640/12339/19, положення статті 30 КАС України необхідно трактувати і застосовувати не буквально, а системно, у взаємозалежному і взаємообумовленому зв`язку з положеннями, що стосуються функціонування видів підсудності в адміністративному судочинстві.

За загальним визначенням, підсудність адміністративних спорів (справ) є правовим інститутом, що містить адміністративно-процесуальні норми, які розмежовують компетенцію щодо розгляду і вирішення адміністративних справ між окремими інституціями судової системи і між адміністративними судами одного інституційного рівня.

Визначення компетентного суду для розгляду адміністративної справи провадиться, серед іншого, залежно від предмета публічно-правового спору або його суб`єктного складу, територіальних меж юрисдикції певного суду, функцій при розгляді справи, які виконує певний суд судової системи.

Правила підсудності у своїй сукупності певним чином встановлюють алгоритм обрання компетентного адміністративного суду для розгляду і вирішення конкретної справи. Правильне визначення компетентного суду для розгляду і вирішення адміністративної справи має значення для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення в адміністративній справі.

Процесуальний закон встановлює три різновиди підсудності адміністративних справ: предметну або родову; територіальну або просторову, інстанційну або функціональну.

Як предмет підсудностi розуміють сукупність правил, що визначають, чи розмежовують компетенції судів із розгляду адміністративних справ по першій інстанції залежно від предмета публічно-правового спору або його суб`єктного складу.

Територіальна підсудність - це також сукупність правил, що визначають розмежування компетенції адміністративних судів одного рівня щодо розгляду адміністративних справ по першій інстанції залежно від території, на яку поширюється їх діяльність.

Своєю чергою, ця підсудність поділяється на такі її види, як загальну, альтернативну, виключну і за зв`язком справ.

Як інстанційну підсудність належить розуміти правила, що визначають розмежування компетенції адміністративних судів при розгляді адміністративних справ.

Стаття 30 КАС України, як і стаття 29 КАС України, розміщені законодавцем в § 3 «Територіальна юрисдикція (підсудність)» Глави 2. «Адміністративна юрисдикція» КАС України.

Стаття 29 КАС України встановлює правила передачі адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого і наводить перелік умов, коли така передача можлива. В основному підставами для передачі справи є чинники, що впливають на дотримання правил територіальної підсудності.

З аналізу положень частини 1 статті 30 КАС України вбачається, що первинно положення цієї статті спрямовані на недопущення спорів між судами одного інституційного рівня, яким підсудні справи з однаковим предметом спору, і, коли з`являються обставини, що зумовлюють зміну територіальної підсудності.

Саме тому, щоб унеможливити пересилання справи з одного суду до іншого з підстави забезпечення дотримання територіальної підсудності, закон встановив заборону.

Положення частини 2 статті 30 КАС України, які відсилають до положень статті 29 цього Кодексу, посилюють правильність думки про те, що передача справ з одного суду до іншого за підсудністю забороняється з підстав територіальної підсудності.

В свою чергу, розгляд судом предметно непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення.

Таким чином, якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ, встановленої статтею 30 КАС України.

Таке рішення суду свідчить про виконання вимог процесуального закону щодо забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності адміністративних справ і є реалізацією гарантії кожного на розгляд справи судом, встановленим законом.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 05 березня 2020 року у справі №640/12339/19, Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постанові від 26 серпня 2019 року у справі № 855/364/19, якими також зазначено, що таке рішення (про повернення справи адресату) є виконанням вимог закону.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі №465/6943/17 Франківським районним судом м.Львова (суддя Козюренко Р.С.) порушено вимоги статті 107 КАС України, в редакції чинній до 15.12.2017, відповідно до частини 4 якої питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом трьох днів з дня надходження позовної заяви, та не постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі №465/6943/17 протягом вказаного строку. Така ухвала постановлена суддею Франківського районного суду м.Львова Мартинишин М. О. тільки 17.12.2018, тобто через 382 дні з дня надходження позовної заяви та через 24 дні від визначення ОСОБА_1 головуючим суддею (суддею-доповідачем) у цій справі. Вказане, на переконання суду апеляційної інстанції, в подальшому і стало підставою виникнення спору щодо підсудності цієї справи місцевому загальному суду як адміністративному суду та призвело до порушення встановлених нормами КАС України строків розгляду справи. Вказані порушення Франківським районним судом м.Львова норм процесуального права не можуть залишатись поза увагою суду апеляційної інстанції.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку Франківський районний суд м.Львова є судом, якому з врахуванням дати подання позовної заяви та пункту 12 Перехідних положень КАС України, за предметною підсудністю підсудні справи у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, а тому Львівський окружний адміністративний суд дійшов вірного висновку, що розгляд цієї справи Львівським окружним адміністративним судом по суті, незалежно від змісту прийнятого рішення суду, призведе до порушення прав учасників справи, оскільки порушення правил предметної юрисдикції (підсудності) є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що Львівським окружним адміністративним судом при постановленні оскаржуваної ухвали правильно застосовано норми процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 312, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського 49» залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року про передачу справи №465/6943/17 до Франківського районного суду м.Львова без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко