Справа № 380/9794/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/9794/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі її територіального підрозділу Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (Позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу до ОСОБА_1 № 212297 від 18 вересня 2020 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою Управління Укртрансбезпеки у Львівській області № 212297 від 18 вересня 2020 року до неї застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 гривень за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час здійснення вантажних перевезень власним транспортним засобом. Позивач уважає таку постанову відповідача протиправною та такою, що її належить скасувати, зважаючи на таке.

Власником вантажного транспортного засобу марки МАN з державним номерним знаком НОМЕР_1 щодо якого проводився габаритно-ваговий контроль є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 . Проте, відповідно до договору оренди вантажного транспортного засобу № 17/07/20 від 17 липня 2020 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 і фізичною особою ОСОБА_2 , та Додатку до нього (Акта приймання-передачі транспортного засобу) вантажний транспортний засіб марки МАN з державним номерним знаком НОМЕР_1 переданий в оренду ОСОБА_2 . Згідно наданої працівникам Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області під час складення акту № 0011251 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, товарно-транспортної накладної перевізником виступав фізична особа ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що за змістом статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільного перевізника, тобто фізичної або юридичної особи, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Таким чином, на думку позивача, з порушенням вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідач безпідставно та незаконно визначив її як власника транспортного засобу, а не особу, яка у спірному випадку виступала перевізником, тобто ОСОБА_2 , суб`єктом відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Оскільки у межах спірних правовідносин позивач не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт», то вона не може нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачену абзацом 15 частини 1 статті 60 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, просить суд адміністративний позов задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки МАN з державним номерним знаком НОМЕР_1 встановлено, що загальна маса транспортного засобу становила 46200 кг при нормативно допустимій - 40000 кг; навантаження на строєну вісь становило 30000 кг при допустимому - 22000 кг. Отже, спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 21297 від 18 вересня 2020 року винесена за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, якою правомірно накладено на позивача штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо доводів позивача про неправильне визначення суб`єкта відповідальності за вчинене правопорушення та його посилання у зв`язку з цим на договір оренди вантажного транспортного засобу № 17/07/20 від 17 липня 2020 року відповідач зазначає, що такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки цей договір укладений між фізичними особами, а відповідно до статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. З огляду на те, що частиною 1 статті 220 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, відповідач вважає, що зазначений вище договір оренди вантажного транспортного засобу № 17/07/20 від 17 липня 2020 року не може слугувати підставою для підтвердження будь-яких фактів, а відтак, братися до уваги.

У зв`язку з викладеним просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 06 листопада 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

20 липня 2020 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області на 372 км автомобільної дороги А/Д Н-09 «Мукачево-Львів» у с. Вербівці проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки МАN, моделі TCS-18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом марки KEMPF, моделі SКM-35-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за результатами якого складено акт № 011251 від 20 липня 2020 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (а.с.14) та довідку № 0009145 від 20 липня 2020 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю (а.с.15), в яких зафіксовано перевищення транспортним засобом встановлених законодавством габаритно-вагових норм, а саме:

- нормативно допустима маса транспортного засобу - 40000 кг, фактична - 46200 кг;

- осьові навантаження: на одиничну вісь нормативно допустиме 11,00 т., фактичне - 5,4 т., 10,75 т.; на строєну вісь нормативно допустиме 22,00 т., фактичне - 10,60 т., 9,750 т., 9,70 т.

Також 20 липня 2020 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 215392 відповідно до якого проводилася перевірка транспортного засобу марки МАN, моделі TCS-18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом марки KEMPF, моделі SКM-35-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , водій ОСОБА_2 . Під час перевірки виявлено порушення: «Згідно ТТН № 9244 від 20.07.20 р. вантажовідправник ТОВ АПП «Львівське» с. Давидів, вантажоотримувач ТОВ «Перший Карпатський Стандарт» м. Яремче. Згідно чека зважування № 01151 повна маса ТЗ 46,200 тон при допустимих 40,000 тон». Відповідальність за порушення передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме абзацом 15 частини 1 - перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Порушено вимоги статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно указаного акту водій від письмового пояснення та підпису відмовився.

18 вересня 2020 року начальник Управління Укртрансбезпеки у Львівській області Ігор Гаргоц, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 212297 (а.с.13), якою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 гривень за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за що передбачена абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Уважаючи спірну постанову відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу № 212297 від 18 вересня 2020 року протиправною та такою, що її належить скасувати, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності постанови відповідача № 212297 від 18 вересня 2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Укртрансбезпеку шляхом реорганізації (злиття) Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (далі - Укртрансінспекція).

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103), Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

У силу вимог підпунктів 15, 27 пункту 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З наведеного слідує, що відповідач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/210/19.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини дванадцятої статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до частини першої, абзаців першого-третього частини другої статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

За змістом частини 4 статті 48 Закону № 2344-III у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до абзацу п`ятнадцятого частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком № 879, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27 червня 2007 року, (далі - Порядок № 879) підпунктом 4 пункту 2 якого визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотриманий визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

У силу вимог пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 встановлено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30) транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 4 Правил № 30 рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Так, єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

При цьому, згідно з абзацом першим пункту 5 Правил № 30 рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9-13 цих Правил), здійснюється без дозволу.

Відповідно до абзацу першого пункту 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Згідно із пунктом 31-1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 % - у подвійному розмірі; на 10 - 40 % - у потрійному розмірі; більше як на 40 % - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Отже, наведеними правовими нормами визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

При цьому, участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, навантаження на осі транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Так, порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567), відповідно абзацу першого пункту 4 якого державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Як слідує зі змісту акта № 011251 від 20 липня 2020 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів у ньому зафіксовані перевищення транспортним засобом марки МАN, моделі TCS-18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом марки KEMPF, моделі SКM-35-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , встановлених законодавством габаритно-вагових норм, а саме:

- нормативно допустима маса транспортного засобу - 40000 кг, фактична - 46200 кг;

- осьові навантаження: на одиничну вісь нормативно допустиме 11,00 т., фактичне - 5,4 т., 10,75 т.; на строєну вісь нормативно допустиме 22,00 т., фактичне - 10,60 т., 9,750 т., 9,70 т.

У позовній заяві позивач не заперечує та не спростовує факту перевищення належним їй на праві власності транспортним засобом марки МАN, моделі TCS-18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом марки KEMPF, моделі SКM-35-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 габаритно-вагових норм, який встановлений актом № 011251 від 20 липня 2020 року.

Заперечуючи правомірність оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 212297 від 18 вересня 2020 року позивач стверджує, що за змістом статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільного перевізника. Проте, у межах спірних правовідносин вона не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт», а відтак, не може нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, встановлену абзацом 15 частини 1 статті 60 цього Закону.

На підтвердження своїх доводів про те, що у межах спірних правовідносин вона не є автомобільним перевізником, позивач зазначає, що відповідно до договору оренди вантажного транспортного засобу № 17/07/20 від 17 липня 2020 року, укладеного між нею і фізичною особою ОСОБА_2 , та Додатку до нього (Акта приймання-передачі транспортного засобу) вантажний транспортний засіб марки МАN з державним номерним знаком НОМЕР_1 переданий в оренду ОСОБА_2 , який згідно наданої під час проведення перевірки посадовим особами Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області товарно-транспортної накладної і виступав автомобільним перевізником.

Оцінюючи такі доводи позивача суд зазначає наступне.

Суд не заперечує, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є автомобільний перевізник, оскільки це прямо випливає зі змісту вищевказаної норми.

При цьому, відповідно до визначення яке міститься у частині першій статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Суд встановив, що 17 липня 2020 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Орендодавець) та фізичною особою ОСОБА_2 (Орендар) укладено Договір оренди транспортного засобу № 17/07/20 (Договір).

Відповідно до пункту 1 Договору у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець передає Орендарю в тимчасове платне володіння та користування вантажний автомобіль, визначений у цьому Договорі (далі йменується «автомобіль»), а Орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування автомобіль Орендодавця і зобов`язується забезпечувати паливно-мастильними матеріалами (ПММ), та технічну експлуатацію, сплачувати Орендодавцю орендну плату.

Згідно з пунктом 1.2 Договору під автомобілем розуміється: спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марки МАN, державний номер: НОМЕР_1 , рік випуску: 2010, колір: зелений, об`єм двигуна: 10518, номер шасі: НОМЕР_3 , спеціалізований напівпричіп Н/ПР - самоскид - Е марки: KEMPF, державний номер: НОМЕР_2 , рік випуску: 2010, колір: чорний, номер шасі: НОМЕР_4 .

Згідно з пунктом 4.1 Договору строк оренди становить 10 календарних днів.

Відповідно до Акту № 1 приймання передачі до Договору оренди вантажних транспортних засобів № 17/07/20 від 18 липня 2020 року Орендодавець передав, а Орендар прийняв автомобіль в належному стані, в повному комплекті та із всією необхідною документацією, об`єкт технічним умовам відповідає.

Відповідно до частини першої статті 798 Цивільного кодексу України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Статтею 799 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки сторонами Договору оренди транспортного засобу № 17/07/20 від 17 липня 2020 року є фізичні особи, то такий договір у силу імперативної норми частини другої статті 799 Цивільного кодексу України має бути нотаріально посвідчений.

Суд встановив, що Договір оренди транспортного засобу № 17/07/20 від 17 липня 2020 року нотаріально не посвідчений.

Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору визначені статтею 220 Цивільного кодексу України відповідно до частини першої якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, оскільки Договір оренди транспортного засобу № 17/07/20 від 17 липня 2020 року нотаріально не посвідчений, то в силу вимог частини 1 статті 220 Цивільного кодексу України він є нікчемним.

При цьому, відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України визнання цього Договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності правочину визначені у статті 216 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою цієї статті недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача про те, що Договір оренди транспортного засобу № 17/07/20 від 17 липня 2020 року, який є нікчемним, не може слугувати підставою для підтвердження будь-яких фактів, зокрема, й підтверджувати ту обставину, що у межах спірних правовідносин автомобільним перевізником був ОСОБА_2 , як сторона (Орендар) цього договору.

За таких обставин, суд відхиляє посилання позивача на Договір оренди транспортного засобу № 17/07/20 від 17 липня 2020 року, як на підтвердження тієї обставини, що автомобільним перевізником згідно указаного договору був ОСОБА_2 .

Крім того, як уже було зазначено судом вище стаття 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлює, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

В матеріалах справи відсутні докази того, що під час проведення перевірки габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який належить на праві власності позивачу, посадовим особам Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області надавався Договір оренди транспортного засобу № 17/07/20 від 17 липня 2020 року. Адже, за змістом статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» саме такий договір міг би бути тим документом, який б засвідчував використання транспортного засобу на законних підставах ОСОБА_2 саме як автомобільним перевізником.

Посилання позивача на те, що згідно наданої посадовим особам Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області під час складення акту № 0011251 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, товарно-транспортної накладної перевізником виступав фізична особа ОСОБА_2 суд оцінює критично, з огляду на таке.

Так, у матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна № 9244 від 20 липня 2020 року. У графі «Автомобільний перевізник» цієї товарно-транспортної накладної заначено «ФІЗИЧНА ОСОБА». Проте, яка саме фізична особа (прізвище, ім`я по-батькові) не вказано.

Разом з тим, наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 затверджено Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила).

Відповідно до пункту 11.1 Глави 11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Додатком 7 до Правил затверджено форму товарно-транспортної накладної, згідно з якою у графі «Автомобільний перевізник» такої накладної зазначається «найменування/ П.І.Б.».

Суд також відзначає, що пунктом 11.1 Глави 11 Правил надано право суб`єкту господарювання оформлювати товарно-транспортну накладну без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, однак за умови наявності в ній інформації, зокрема, про найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника. Отже, зазначення у товарно-транспортній накладній найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника згідно Правил є обов`язковим.

Проте, як уже було зазначено вище у наявній у матеріалах справи товарно-транспортній накладній № 9244 від 20 липня 2020 року у графі «Автомобільний перевізник» з порушенням вимог пункту 11. 1 Глави 11 Правил лише заначено «ФІЗИЧНА ОСОБА». Яка саме фізична особа (прізвище, ім`я по-батькові) не вказано. Відтак, підстави стверджувати про те, що автомобільним перевізником згідно указаної товарно-транспортної накладної був саме ОСОБА_2 , відсутні.

При цьому, суд також зауважує, що за змістом статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» товарно-транспортна накладна є документом на вантаж, натомість, до автомобільного перевізника ставиться вимога про надання саме документа, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, якого посадовим особам Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області не було надано під час проведення перевірки.

З огляду на те, що позивач жодними належними та допустимими доказами не підтвердила ту обставину, що у межах спірних правовідносин саме ОСОБА_2 , а не вона, як власник транспортного засобу марки МАN, моделі TCS-18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом марки KEMPF, моделі SКM-35-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , виступав автомобільним перевізником, суд доходить висновку, що під час проведення габаритно-вагового контролю цього транспортного засобу посадові особи Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області правомірно визначили суб`єктами, що перевіряються ОСОБА_1 та водія цього транспортного засобу ОСОБА_2 .

Суд встановив, що належний позивачу транспортний состав є великогабаритним, оскільки його габарити перевищують параметри, визначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, і таке перевищення склало понад 10% встановлених цими правилами габаритно-вагових норм. Тож, відповідно до частини 4 статті 48 Закону № 2344-III, пункту 4 Правил № 30 обов`язковим документом для руху такого транспортного составу автомобільними дорогами є відповідний дозвіл, виданий компетентними уповноваженими органами. Проте, такий дозвіл у позивача відсутній.

За таких обставин відповідач спірною постановою правмірно застосував до позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на підставі абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 212297 від 18 вересня 2020 року прийнята відповідачем в межах, повноважень та у спосіб, що передбачені чинним, законодавством України, відповідає критеріям, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач виконав свій обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення (постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу 212297 від 18 вересня 2020 року), натомість аргументи позивача, викладені у позовній заяві є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинних нормативно-правових актів та повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі її територіального підрозділу Управління Укртрансбезпеки у Львівській області (пр. В. Чорновола, 57, м. Львів, 79020) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 03 березня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.