Справа № 362/5001/18
Суддя: Кравченко Л. М.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №362/5001/18
Провадження 2-а/362/2/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2021 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Яренко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Міністерства оборони України до Державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 53666172 від 12.12.2017 р. та зобов`язання держаного виконавця Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Навальську Ю.А. провести виконавчі дії в порядку встановленому законодавством.

Представник позивача заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.12.2014 р. Васильківським міськрайонним судом Київської області було розглянуто справу за заявою Міністерства оборони України про поворот виконання судового рішення та зобов`язано ОСОБА_1 повернути Міністерству оборони України безпідставно стягнутих на його користь за скасованим судовим рішенням грошову компенсацію заміст продовольчого пайка в розмірі 38639,29 грн.

На підставі зазначеного судового рішення був виданий виконавчий лист від 07.09.2015 р. по справі № 2а-484/08 (провадження № 6а/362/30/14), який був пред`явлений на виконання до відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції.

12.12.2017 р. державним виконавцем Новальською Ю.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважає зазначену постанову незаконною, оскільки відповідний спір носить майновий характер, так як стосується повернення безпідставно стягнутої з Міністерства оборони України грошової компенсації в розмірі 38639, 29 грн.

Представник позивача згідно поданої заяви підтримав позовні вимоги, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАСУ, завданням адміністративного судочинства є справедливе неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.4 ч.1 ст.20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч.1 ст. 287КАС України).

Згідно до п.2 ч.1ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» (на далі «Закон»), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ст.11 Закону, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Як вбачається з положень Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 19.12.2014 р. Васильківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист справа № 2-а-484/08 (провадження № 6а/362/30/14), яким зобов`язано ОСОБА_1 повернути Міністерству оборони України безпідставно стягнутих на його користь за скасованим судовим рішенням грошову компенсацію заміст продовольчого пайка в розмірі 38639, 29 грн.

11.09.2015 р. державним виконавцем державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 48699762 та 21.07.2016 р. винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону.

20.03.2017 р. позивачем повторно було подано до відповідача виконавчий лист №6-а/362/30/14 до виконання, з виконання якого було відкрито виконавче провадження №53666172.

12.12.2017 р. державним виконавцем Новальською Ю.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону.

Так, відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі якого прийнято оскаржувану постанову, виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченомучастиною третьоюстатті 63 цього Закону.

Частина третя статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником; у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом; у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Натомість, у суду відсутні дані про те, що державний виконавець на виконання вимог пункту частини другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з невиконанням без поважних причин боржником рішення, виніс постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначив вимогу виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Тобто, у державного виконавця були відсутні підстави посилатись на частину третю статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» із вказівкою на невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника та подальшим надсиланням до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення і винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження.

Також, відповідачем суду не надано доказів про те, що державний виконавець відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» здійснив заходи щодо розшуку майна боржника та інші виконавчі дії з метою реального виконання рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем передчасно та з порушенням вимог пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», чим порушує права та інтереси позивача, як сторони виконавчого провадження стягувача, а тому є протиправною, підлягає скасуванню, а вимоги скарги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо решти вимог скарги, вирішуючи їх по суті, суд виходить з наступного.

Вимоги пункту першого прохальної частини позову є неконкретними, оскільки не містять конкретного переліку заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», зобов`язати вжити яких просить позивач.

У зв`язку з цим, з метою усунення допущених порушень та поновлення порушених прав стягувача, суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця продовжити здійснення виконавчого провадження № 53666172 в порядку і відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Норми частин першої і другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідач не надав суду доказів правомірності рішення державного виконавця.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, коли судом встановлено, що постанова державного виконавця, яка порушує права та інтереси позивача як стягувача у виконавчому провадженні є неправомірною, суд приходить до висновку, що її слід скасувати.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позову в частині, що є обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтею 19 Конституції України, ст. ст.1 15, 19 22, 31, 32, 35, 77, 90, 93, 94, 192, 193, 241 246, 250, 255 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов Міністерства оборони України задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Васильківського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Новальської Юлії Анатоліївни про закінчення виконавчого провадження ВП № 53666172 від 12.12.2017 р.

Зобов`язати державного виконавця Васильківського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Новальську Юлію Олександрівну вжити передбачені Закону України «Про виконавче провадження» заходи для примусового виконання виконавчого листа від 20.08.2015 р., справа №2-а-484/08 провадження №6а/362/30/14, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області 20.08.2015

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги або закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого Апеляційного адміністративного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.М. Кравченко