Справа № 160/17494/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

04 березня 2021 року Справа № 160/17494/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ніколайчук С.В. дослідивши матеріали адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Зовнішторгресурс" (49000, м. Дніпро, просп. О Поля, буд. 103, каб. 207, код ЄДРПОУ 39110589) до відповідача 1: Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м.Київ 53, 04053, ), відповідача 2: головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, б. 17-а, м. Дніпро, 49005, ) про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Зовнішторгресурс" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Державної податкової служби України, відповідача-2:головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, яка приймає рішення з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 1667306/39110589 від 25.06.2020р.

- зобов`язати Державну податкову службу України (ідентифікаційний код юридичної особи 43005393) зареєструвати розрахунок коригування від 14.04.2020 року № 571 до податкової накладної від 14.04.2020 р. № 1033 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 січня 2021 року у справі № 160/17494/20 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Разом з позовною заявою позивачем надано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що у зв`язку із несприятливою епідеміологічною ситуацією, 24.07.2020р. в ТОВ "Зовнішторгресурс" було прийнято наказ №72/1-К «Про запровадження дистанційної ти», і з 27.07.2020р. на період дії карантину запроваджено дистанційну роботу для багатьох працівників підприємства, що суттєво ускладнило роботу в цілому і, зокрема, з документами.

До того ж, на підставі наказу №72/2-К «Про запровадження дистанційної роботи для директора підприємства», з 28.07.2020р. на період дії карантину запроваджено дистанційну роботу й для директора підприємства (що ускладнило процедуру своєчасного засвідчення та підписання документів). Режим дистанційної роботи для директора було скасовано з 16.12.2020р., що підтверджується наказом №120/1-К від 15.12.2020р.

Крім того, у штатному розписі позивача відсутня посада юрисконсульта, внаслідок чого, з урахуванням загальнонаціонального карантину, виникли складнощі зі складанням позовної заяви, у зв`язку з чим позивач просить поновити строк звернення до суду, оскільки останній пропущено з поважних причин.

Розглянувши заяву про поновлення строку звернення позивача з позовом до суду, то суд зазначає наступне.

Предметом спору є правомірність рішення комісії головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, яка приймає рішення з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 1667306/39110589 від 25.06.2020р.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11.10.2019 у справі №640/20468/18, рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац 3 пункту 56.18 статті 56 ПК України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки:

а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені Податковим кодексом України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2020 року позивач в межах процедури адміністративного оскарження, у порядку передбаченому п.56.23 ст.56 ПКУ, звернувся з скаргою до Державної податкової служби України на рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 1667306/39110589 від 25.06.2020 року, за результатами розгляду вищезазначених документів та самої скарги на рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 1667306/39110589 від 25.06.2020, комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ДПС України було прийнято рішення за№ 35519/39110589/2 від 17.07.2020 р. про залишення скарги без задоволення та рішення комісії регіонального рівня про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних без змін.

Отже, чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Позивач звернувся з позовом до суду 29.12.2020 року, тобто з пропуском тримісячного строку визначеного правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11.10.2019 у справі №640/20468/18.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)» (далі Закон № 540-ІХ), яким розділ VI "Прикінцеві положення" доповнити пунктом 3 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

На усій території України карантин установлено з 12 березня 2020 року до 11 травня 2020 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211.

Зазначені законодавчі зміни набули чинності з моменту опублікування Закону № 540-ІХ, тобто з 02 квітня 2020 року. Проте, ураховуючи зміст статті 3 КАС України, а також те, що запропоновані зміни не встановлюють нових обов`язків, не скасовують і не звужують прав учасників судового процесу, не обмежують їх використання, вони мають зворотну силу, тобто поширюються на правовідносини, пов`язані зі здійсненням судочинства у всіх справах, тобто тих, які вже знаходяться на розгляді в судах усіх інстанцій, так і тих, які будуть відкриті у подальшому. При цьому дата введення карантину на всій території України не має значення, якщо процесуальні правовідносини тривають.

Суд зазначає, що Закон № 540-ІХ прямо вказує на те, що строк, передбачений ст. 122 КАС України підлягає продовженню.

Якщо процесуальний строк почав перебіг до 12 березня 2020 року, то його тривалість буде дорівнювати: кількість днів строку, визначеного законом, які пройшли до 12 березня 2020 року + період карантину + кількість днів строку, які залишись від визначеного законом строку.

Тобто на період дії карантину обчислення процесуальних строків зупиняється.

Згідно із Законом № 540-ІХ строк, на який продовжені процесуальні строки, визначений строком закінчення карантину, тобто моментом, коли Кабінет Міністрів України ухвалить офіційне рішення про його закінчення.

Враховуючи вказані вище обставини у своїй сукупності, для забезпечення позивачу права на судовий захист, враховуючи завдання адміністративного судочинства, передбачене ч.1 ст. 2 КАС України, застосовуючи строк звернення з позовом до суду з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, суд вважає причини пропуску строку звернення з позовною заявою до суду поважними, а строк звернення до суду таким, що підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 256 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Зовнішторгресурс" про поновлення строку звернення з адміністративним позовом до суду задоволити.

Поновити товариства з обмеженою відповідальністю "Зовнішторгресурс" строк звернення з позовом до адміністративного суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Ніколайчук