Справа № 351/1452/20
Суддя: Сегін І. Р.
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 351/1452/20
Номер провадження №2-а/351/7/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Сегіна І.Р.,

секретар - Маланчук С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора УПП в Житомирській області, капрала поліції Мишко Юлії Петрівни, Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП в Житомирській області капрала поліції Мишко Ю.П., про визнання дій інспектора поліції в частині складання Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги мотивував тим, що Постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2958510 від 10.08.2020 інспектором УПП в Житомирській області Мишко Юлією Петрівною притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень, за керування транспортним засобом з недостатньо освітленими номерами, а також відсутності обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до ст.37 Закону України «Про дорожній рух».

Однак дану постанову позивач вважає такою що прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства України та такою, що підлягає скасуванню, оскільки 10 серпня 2020 року він рухався належним йому на праві власності транспортним засобом RENO KANGOO державний номер НОМЕР_1 по трасі М 07, на якій на 170 км був зупинений працівниками поліції по причині недостатності освітлення номерів, на що позивач заперечував, так як у позивача виникли сумніви у тому, яким чином інспектор визначив недостатність освітлення, яким приладами при цьому керувався, які показники освітленні (недостатнього освітлення) інспектором застосовувались, при цьому позивач зазначає, що його номерні знаки у той час були належним чином освітлені. Потім після надання інспектору на ознайомлення водійського посвідчення та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, інспектором поліції, було зазначено, що водій керував транспортним засобом, який не пройшов обов`язкового технічного контролю, чим порушив ст. 37 Закону України «Про дорожній pуx», на що позивач також заперечував, так як відповідно до ст.37 Закону України «Про дорожній рух», яка регулює підстави для заборони експлуатації транспортних засобів, в зв`язку з обов`язковістю проходження технічного огляду транспортного засобу, та згідно ст.35 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті., при цьому обов`язковому технічному контролю не підлягають: легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; -легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тон, причепи до них - із строком експлуатації до двох років, отже на думку позивача, його автомобіль RENO KANGOO державний номер НОМЕР_1 2008 року випуску, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є спеціалізованим вантажним - спеціалізованим фургоном малотоннажним в, з вагою без навантаження - 1055 кг, із навантаженням - 1675 кг, не використовується ним для перевезення пасажирів або вантажу з метою отримання прибутку, а тому автомобіль не підлягає обов`язковому технічному контролю, відповідно до вимог пп. 1,2 ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», і тому притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним, так як правил дорожнього руху позивач 10 серпня 2020 року не порушував.

При цьому згідно постанови про адміністративне правопорушення, яку позивачу було вручено одразу після її складання на місці зупинки, належних та допустимих доказів порушення позивачем правил дорожнього руху, в даній постанові не встановлено, не зазначено приладу, який фіксував наявність порушення ним ПДР, не відображено обставини, що мають значення для даної справи, (посилання на норму, пункт, підпункт нормативного акту, тощо, який на думку посадової особи регулює, або повинен регулювати саме ті питання, яким дається оцінка та подальше прийняття по ньому рішення), а також правові наслідки не узгоджувались із законодавством України в частині відповідності, та процесуальності застосування, тобто, як і наслідок, які в обов`язковому порядку зазначені в постанові.

На підставі наведеного позивач просив визнати протиправними дії інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області капрала поліції Мишко Юлії Петрівни в частині складання Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2958510 від 10.08.2020, скасувати Постанову, яка винесена інспектором Управління патрульної поліції в Житомирській області капралом поліції Мишко Юлією Петрівною про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2958510 від 10.08.2020 та закрити провадження у справі.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовні вимоги ОСОБА_1 , у якому вказав, що позов не визнає, спростовував доводи позивача, зазначив, що при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2958510 від 10.08.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП діяв правомірно, на підставі та в межах своїх повноважень, у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

В обгрунтування своєї позиції зазначив, що 10.08.2020 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки RENO KANGOO державний номер НОМЕР_1 2008 року випуску, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є спеціалізованим вантажним - спеціалізованим фургоном малотоннажним в, з вагою без навантаження - 1055 кг, із навантаженням - 1675 кг, зі строком експлуатації більше двох років, який підлягає обов`язковому технічному контролю та вчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3. б ПДР України, де зазначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). У даному випадку водій керував транспортним засобом марки RENO KANGOO державний номер НОМЕР_1 2008 року випуску, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є спеціалізованим вантажним - спеціалізованим фургоном малотоннажним в, з вагою без навантаження - 1055 кг, із навантаженням - 1675 кг, та зі строком експлуатації більше двох років, тому даний транспортний засіб має проходити обов`язковий технічний контроль, який із дня першої реєстрації 06.11.2014 жодного разу не проводився. На підтвердження своїх доводів відповідач долучив диск із відеозаписом з місця зупинки ОСОБА_1 від 10.08.2020.

На підставі вказаного відповідач просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому свої позовні вимоги підтримав повністю, зазначив, що наведені відповідачем пояснення не відповідають дійсності, оскільки поліцейським при його зупинці було порушено його права, так як зупинка була здійснена незаконно, оскільки номерні знаки його автомобіля були освітлені належним чином, що підтвердив фотоматеріалами, а також пояснив, що його автомобіль RENO KANGOO державний номер НОМЕР_1 2008 року випуску, фургон вагою до 3,5 тон і кількістю пасажирських місць не більше 8, згідно із класифікацією транспортних засобів відноситься до категорії «В», тобто до легкових автомобілів, а тому обов`язковому технічному контролю не підлягає, отже притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП незаконно. Крім того позивач вказував, що інспектор незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи. Просив задоволити його позов у повному обсязі.

Суд врахувавши, що сторони вчасно скористалися наданими їм правами щодо подачі відзиву та відповіді на відзив, вважає що дану справу слід розглядати у письмовому провадженні без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши надані докази, суд встановив:

10 серпня 2020 року ОСОБА_1 рухався належним йому на праві власності транспортним засобом RENO KANGOO державний номер НОМЕР_1 по трасі М 07, на якій на 170 км був зупинений працівниками поліції по причині недостатності освітлення номерів, та в ході перевірки документів було встановлено, що водій керував транспортним засобом, який не пройшов обов`язкового технічного контролю, чим порушив ст.37 Закону України «Про дорожній рух».

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки Renault Kango, н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , є спеціалізованим вантажним спеціалізованим фургоном малотонажним - в, 2008 року випуску, дата першої реєстрації - 06.11.2014, маса автомобіля без навантаження - 1055, повна маса 1675.

Постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2958510 від 10.08.2020 інспектором УПП в Житомирській області Мишко Юлією Петрівною притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень, за відсутності обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до ст.37 Законv України «Про дорожній рух».

В подальшому інспектор роз`яснив позивачу його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Позивач, відповідно до ст. 268 КУпАП, мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу. Постанову у справі про адміністративне правопорушення було оголошено йому негайно після закінчення розгляду справи та одразу вручено йому копію. Позивача ознайомлено зі змістом винесеної постанови та роз`яснено порядок оскарження постанови та строки сплати штрафу. Тому позивач жодним чином не був обмежений у своїх правах.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, зокрема і за ч.3 ст.121 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 3 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Статтею 35 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що транспортні, засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5т, причепів до них із строком експлуатації більше двох років кожні два роки. Дана норма також закріплена і в Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №137 від 30.01.2012 року.

Згідно п. 31.3 б) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем суду не надано доказів протиправності та незаконності оскаржуваної постанови.

Відповідачем в суді надано відзив про подію, яка відбулася 10.08.2020 року, відповідно до якої постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП, а саме за те, що він 10 серпня 2020 року керував належним йому на праві власності транспортним засобом RENO KANGOO державний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 є спеціалізованим вантажним спеціалізованим фургоном малотонажним - в, 2008 року випуску, маса автомобіля без навантаження - 1055, повна маса 1675, та зі строком експлуатації більше двох років, що підлягає обов`язковому технічному контролю, та своєчасно із дня першої реєстрації 06.11.2014 його не пройшов, була складена особою, яка має право на складання такої постанови. Адміністративне стягнення накладено на позивача в межах санкцій, передбачених ч.3 ст. 121 КУпАП.

Згідно ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобіль вантажний це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Тип транспортного засобу фургон малотоннажний призначений для перевезення вантажу, а тому даний транспортний засіб належить до вантажних автомобілів згідно чинного законодавства та реєстраційних документів.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки Renault Kango, н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , є спеціалізованим вантажним автомобілем, 2008 року випуску, дата першої реєстрації - 06.11.2014, маса автомобіля без навантаження -1055, повна маса 1675.

При цьому у своїй постанові від 17.10.2019 у справі №126/1030/17 Верховний Суд зазначив, що категорія транспортного засобу «В» не визначає тип автомобіля, вона вказує на категорію водія, який має право керувати цим автомобілем. Тобто даним автомобілем може керувати водій з категорією «В», але сам автомобіль призначений для перевезення вантажів і за зареєстрованими властивостями є вантажним.

З огляду на вказане, можна зробити висновок, що водії, як у даному випадку і позивач, не розрізняють категорію В та тип і конструкцію кузова автомобіля. Тому слід зазначити, що якщо автомобіль призначений для перевезення вантажів за своєю конструкцією та типом, то він є вантажним, і про це є відмітка або в техпаспорті, або в базі даних НАІС, отже техогляд повинен проходити. При цьому категорія «В» не визначає тип автомобіля, вона вказує на категорію водія, який має право керувати цим автомобілем. Тобто, за допустимою масою даним автомобілем може керувати водій з категорією «В», але сам автомобіль призначений для перевезення вантажів і за своїм призначенням є вантажним, тому підпадає під вимоги ч.1 ст.35 Закону України «Про дорожній рух».

Наведені обставини в своїй сукупності та законодавче визначення «вантажного автомобіля», з врахуванням його конструкції, обладнання та призначення є свідченням того, що автомобіль позивача відноситься саме до типу «вантажних». При цьому, при реєстрації транспортного засобу відповідно до статті 19 Закону «Про автомобільний транспорт» у реєстраційних документах зроблено відмітку щодо його призначення згідно з документами виробника (спеціалізований вантажний - спеціалізований фургон малотонажний - в), що можливо при реєстрації саме вантажних автомобілів.

Таким чином, оскільки встановлено, що автомобіль, яким керував позивач, є вантажним автомобілем з вантажопідйомністю до 3,5 тон, і експлуатується цей автомобіль з 2014 року, тобто більше двох років, тому відповідно до ст.35 Закону України «Про дорожній рух» вказаний автомобіль підлягає обов`язковому технічному контролю з періодичністю його проходження кожні два роки.

Отже, виходячи з вищевикладених підстав відносно позивача інспектором УПП було складено постанову про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.121 КУпАП.

Перед судом не доведено порушення відповідачем будь-яких правових норм щодо фіксації правопорушення ним особисто, не встановлено невикористання відповідачем передбачених законом засобів доказування, обов`язковість використання яких була б встановлена законом, відхилення клопотання про дослідження доказів позивача.

Відповідно до змісту наданого відповідачем відзиву та доданого до нього відеозапису на компакт диску доказу вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП, свідчить про правомірність винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2958510 від 10.08.2020, передбачених вимогами статті 251 КУпАП.

Крім того, звертаючись до суду з адміністративним позовом до інспектора управління патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.126 КУпАП, та закриття провадження у справі, позивач зазначав, що причина зупинки його автомобіля була безпідставною, оскільки правил ПДР він не порушував, відтак підстав для здійснення перевірки посвідчення водія, інших документів та притягнення його до адміністративної відповідальності у відповідача не було. Крім того позивач вказував, що інспектор незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи.

З огляду на доводи позивача, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, заслуговують на увагу наступні висновки касаційного суду, зазначені у постанові №127/19283/17 від 25.09.2019.

Ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст.283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР України.

Частиною 3 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Отже доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Відповідно до національного законодавства та практики ЄСПЛ в справах «Танрікулу проти Туреччини» і «Ґюль проти Туреччини» та інших відповідач використав і вичерпав усі необхідні засоби доказування для фіксування події правопорушення. Правовими актами, що регулюють спірні відносини не передбачено для відповідача використання засобу доказування, який би ним не був використаний. Судом не встановлено тієї обставини, що позивач звертався до відповідача із клопотанням заслухати його свідків чи оглянути докази, які б спростовували фіксування правопорушення відповідачем.

Відповідачем з урахуванням принципу «раціонального сумніву» доведено правові підстави для реалізації наданих йому повноважень, аналогічно цьому в справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03) від 3 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п.2 ст.86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином спростував доводи позивача та подав відповідні матеріали, які можуть бути використані, як безперечні обґрунтування заперечень, при цьому особою, яка склала оскаржувану постанову, доведено факт її правомірності та законності, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на все вище вказане, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 121, 222, 246, 251 КУпАП та керуючись ст.ст. 9, 77, 78, 241-246, 257, 286, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП в Житомирській області капрала поліції Мишко Юлії Петрівни, про визнання дій інспектора поліції в частині складання Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: І.Р.Сегін