Справа № 420/1245/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1245/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Захарчук О.В.

сторін:

представника позивача Коток А.М.

представника відповідача Калашніков Р.В.

розглянувши в порядку ст. 287 КАС України (у відкритому судовому засіданні) справу за позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову ВП №55768648 від 16.09.2019 року Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору;

визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 60074713 від 16.09.2019 року Головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашнікова Руслана Володимировича про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору;

визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 60074713 від 09.12.2020 року Головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашнікова Руслана Володимировича про арешт коштів боржника.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає наступне.

16.09.2019 року Головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніковим Русланом Володимировичем було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору за ВП №55768648 від 16.09.2019 року в розмірі 217857,45 грн.

09.12.2020 року Головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашніковим Русланом Володимировичем винесено Постанову про арешт коштів боржника.

Копії зазначених постанов від 16.09.2019 року та 09.12.2020 року не надходили на адресу Позивача, як і інші постанови та документи виконавчого провадження ВП № 60074713.

Зобов`язання Позивача як боржника були виконані в повному обсязі перед кредитором - ОСОБА_2 - в добровільному (не примусовому порядку).

Будь-яких стягнень у виконавчому провадженні не відбувалось.

Таким чином, представник позивача вважає, що за таких обставин були відсутні підстави для задоволення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 01.02.2021 року відкрито провадження по справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст.287 КАСУ.

Ухвалою суду від 01.02.2021 р. витребувано від Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58, , телефон: ) належним чином завірену копію: - виконавчого провадження № 60074713; - виконавчого провадження № 55768648 та зупинено провадження по справі до отримання письмових доказів.

15.02.2021р.. на виконання вимог ухвали суду від 01.02.2021 р., відповідачем надані належним чином засвідчені копії: - виконавчого провадження № 60074713; - виконавчого провадження № 55768648.

24.02.2021р. засобами електронної пошти ЕП/4999/21 відповідачем надано відзив, в обґрунтування якого зазначено, що 09.02.2018 державним виконавцем, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси №522/6953/16-ц.

Частиною 2 пункту 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням примусове виконання якого передбачає оправлення виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, тому, пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.02.2018 №55768648 державним виконавцем зазначено: стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 217857,45 грн.

Постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана боржнику рекомендованою поштою зі зворотнім повідомленням про що свідчить копія квитанції у виконавчому провадженні ВП 55 від 13.02.2018 року.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для скасування виконавчого збору зазначеного пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП55768648 від 09.02.2018 у розмірі 217857,45 грн. Вимоги виконавчого документу не виконані боржником самостійно до надходження виконавчого документа на примусове виконання до Відділу, тому виконавчий збір на користь державного бюджету підлягає обов`язковому стягненню.

Боржник був ознайомлений з виконавчим провадження, про що свідчать заяви у виконавчому провадженні від ОСОБА_1 , що наявні в матеріалах виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 26.02.2021р., занесеною до протоколу судового засідання, провадження по справі поновлено.

В судовому засіданні 26.02.2021р. оголошено перерву для отримання доказів щодо повного погашення боргових зобов`язань до 05.03.2021р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

09.02.2018 р. до відділу надійшла заява про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №522/6953/16-ц від 17.03.2017 року Приморського районного суду м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» грошових коштів у розмірі 2178574,53грн.

У наданій заяві стягувачем повідомлено, що боржник фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , що за територіальністю належить до дислокації Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

09.02.2018 р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/6953/16-ц від 17.03.2017 року. Боржником визначено ОСОБА_1 .

18.07.2019 року на адресу до відділу надійшла заява представника стягувана ПАТ «ОТП Банк» (Царюк М.З.) про повернення виконавчого документу без подальшого виконання.

25.09.2019 року державним виконавцем на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ВП 55768648.

16.09.2019 року Головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніковим Русланом Володимировичем було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору за ВП №55768648 від 16.09.2019 року в розмірі 217857,45 грн.

09.12.2020 року Головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашніковим Русланом Володимировичем було винесено Постанову про арешт коштів боржника.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

В силу статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Згідно з статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Спір у цій справі виник при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Суд зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Норми частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин суд вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналогічні приписи містить і ч. 5 ст. 242 КАС України.

Враховуючи приписи чинного законодавства, суд при вирішенні даної справи застосовує до спірних правовідносин правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.01.2021р. по справі №400/4023/19.

Із матеріалів справи встановлено, що 25.09.2019 року державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

Державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 522/6953/16-ц, виданим Приморським районним судом міста Одеси 01.02.2017р., а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі.

Окремо слід зазначити, що відповідно до копії розписки від 15.09.2020 року, ОСОБА_1 повністю виконала зобов`язання боржника перед ОСОБА_2 , якому було переуступлено боргові зобов`язання за кредитним договором №ML-507/058/2008 від 11.07.2008р.

Таким чином, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

З урахуванням того, що підставою для прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження була постанова про стягнення виконавчого збору, яка визнана протиправною і скасована, постанова про відкриття виконавчого провадження також є протиправною і її належить скасувати.

Також підлягає скасуванню і постанова про арешт коштів боржника від 09.12.2020р. ВП№6074713, яка відповідно до ст. 4 КАС України, є похідною від постанови про відкриття виконавчого провадження №6074713 від 16.09.2020р.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України, судові витрати ОСОБА_1 у загальній сумі 2724,00 грн., сплачені згідно квитанції №81338 від 27.01.2021 року підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП №55768648 від 16.09.2019 року Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 60074713 від 16.09.2019 року Головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашнікова Руслана Володимировича про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 60074713 від 09.12.2020 ролу Головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашнікова Руслана Володимировича про арешт коштів боржника.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири гривні) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , телефон: НОМЕР_2 )

Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58, , телефон: )

ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.