Справа № 520/18305/2020
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року № 520/18305/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання рішення, дій чи бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати рішення, дії чи бездіяльність відповідача, щодо не виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 07.10.2009 по 27.09.2017 протиправними та дискримінаційними та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчинити певні дії - виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсії його померлої дружини ОСОБА_2 за період з 07.10.2009 по 27.09.2017, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що він як чоловік померлої ОСОБА_2 , який проживав разом з покійною на день її смерті та який є її спадкоємцем, має право на отримання її пенсійних виплат, що були нараховані та належали ОСОБА_3 , але не були сплачені з вини пенсійного фонду до моменту її смерті за період з 07.10.2009 по 27.09.2017 включно. При цьому, позивач вказує на усунення підстав з яких позовна заява ОСОБА_3 про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності відповідача та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 07.10.2009 по 09.06.2017 включно була залишена без розгляду, посилаючись на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 та на те, що адміністративно-правовий спір між сторонами стосовно права ОСОБА_3 на отримання її пенсії протягом вказаного періоду, залишається невирішеним.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Відповідач надав відзив на позов, в якому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на той факт, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було виплачено всі нарахування по пенсії ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу були виплачені в повному обсязі, тому ОСОБА_1 не має права на одержання виплат за період з 07.10.2009 року по 27.09.2017, оскільки за померлою ОСОБА_2 не обліковуються будь-які невиплачені кошти.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У період з 19.02.2021 по 26.02.2021 суддя Горшкова О.О. перебувала у відпустці, у зв`язку із чим, розгляд справи проводиться у перший робочий день судді - 01.03.2021.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачами обставини, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/3667/18 від 02.07.2018 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 по справі 820/3667/18 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 по справі № 820/3667/18 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірним рішення про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_2 , викладене в відмові Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області №12602/42-10 від 08.11.2017. Зобов`язано Куп`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 28.09.2017 відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги про зобов`язання Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити виплатупенсії за віком ОСОБА_2 за період з 07 жовтня 2009 року по 27 вересня 2017 року залишено без розгляду.

27.03.2019 року ОСОБА_1 через свого законного представника, звернувся до Купянського ОУ ПФУ в Харківській області із заявою про виплату йому недоотриманої пенсії після смерті його дружини - ОСОБА_2 .

До вказаної заяви, представником позивача було залучено нотаріально засвідчену копію довіреності представників, нотаріально засвідчену копію посвідчення особи, нотаріально засвідчену копію ІПН, нотаріально засвідчену копію свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 19.02.1985, нотаріально засвідчену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 з перекладом, копію постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 по справі 820/3667/18, оригінал особистої заяви ОСОБА_1 від 05.03.2019 про виплату недоотриманої пенсії за особистим підписом ОСОБА_1 (засвідченим нотаріально та апостильованим).

Рішенням про результати розгляду заяви від 03.04.2019 №41, територіальним органом пенсійного фонду повідомлено заявника, що комісія дійшла висновку відмовити у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 28.09.2017 по 31.10.2018 чоловіку - ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/10478/19 від 04.12.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Скасувано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області №41 від 03.04.2019 про відмову у виплаті недоотриманої пенсії після смерті дружини - ОСОБА_2 . Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію померлої ОСОБА_2 за період з 28.09.2017 по 02.10.2018, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення набрало законної сили та в повному обсязі виконано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, що не заперечується позивачем.

Позивач, з огляду на рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009, постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18, якими вже встановлено скасовання дискримінуючих положеннь законодавства, що забороняли виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, вважає, що має право на виплату недоотриманої пенсії, яка належала померлому пенсіонеру ОСОБА_3 з 07.10.2009 по 27.09.2017 включно, з урахуванням індексації та нарахуванням компенсації втрати частини доходів, що і стало підставою для звернення до суду з вказаними позовними вимогами.

По суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створення мережі державних, комунальних, приватних закладів по догляду за непрацездатними.

Припинення виплат пенсій було передбачено п. 2 ч. 1 ст. 49 та ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 вказаного Закону, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, врахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009, пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в зазначеному вище Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія в Україні, чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ваховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункт 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу органи Пенсійного фонду України мають відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

При вирішені спору суд виходить із того, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно зі ст. 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 52 Закону №1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Вищевказана норма закону кореспондується зі статтею 91 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991, згідно якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

При верненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Заначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

У віповідності приписам п 1.5 Порядку № 22-1 визначено, заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії.

Вимоги п. 1.7 Порядку № 22-1, зазначено, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Пунктом 2.26 Порядку № 22-1 визначено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Враховуючи вищевикладені положення, члени сім`ї померлого, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатні члени сім`ї, зазначені у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали, мають право на виплату їм суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю. У такому випадку, особою подається до відповідного пенсійного органу заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера відповідно до вказаних положень законодавства.

Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16, від 2 серпня 2019 року №0240/3532/18-а, від 14 травня 2020 року у справі №359/8846/16-а.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, спір щодо визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідача, щодо невиплати недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 07.10.2009 по 27.09.2017 протиправними та зобов`язання відповідача вчинити певні дії - виплатити позивачу недоотриману пенсію померлої ОСОБА_3 за період з 07.10.2009 по 27.09.2017, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, може виникнути лише після звернення позивачем до органу, що призначив пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера з усіма необхідними документами та відмови відповідачем у здійсненні виплати недоотриманої пенсії.

Відповідно абзацу 2 п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1), заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії.

27.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про виплату йому недоотриманої пенсії померлої дружини ОСОБА_2 за період з 28.09.2017 по 02.10.2018.

Рішенням №41 від 03.04.2019 територіальним органом пенсійного фонду відмовлено позивачу у здійснені заявлених виплат, зазначену відмову ОСОБА_4 оскаржив у судовому порядку.

За результатами розгляду справи №520/10478/2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було проведено розрахунок з позивачем.

Таким чином, фактично заява позивача від 27.03.2019 розглянута відповідачем та прийнято відповідне рішення про виплату недоотриманої пенсії за зазначений період.

З огляду на те, що пенсійним органом було здійснено виплату позивачу недоотриманої пенсії його померлої дружини ОСОБА_2 за період з 28.09.2017 по 02.10.2018, чим фактично виконано рішення суду по справі №520/10478/19 щодо скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №41 від 03.04.2019 та зобов`язання виплатити ОСОБА_1 недоотриманої пенсії його померлої дружини за період з 28.09.2017 по 02.10.2018, суд доходить висновку, що позивач повинен був звернутися до відповідача із новою заявою про виплату недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 вже за інший спірний період - з 07.10.2009 по 27.09.2017.

З огляду на зазначене, обставини, які стали підставою для проведення недоотриманих пенсійних виплат за період з 07.10.2009 по 27.09.2017 позивач пенсійному органу не повідомив.

Таким чином, відповідач не може бути обізнаним про виникнення обставин, які можуть бути підставою для проведення виплати пенсії, а також про бажання та намір ОСОБА_1 отримати вказані пенсійні виплати за період з 07.10.2009 по 27.09.2017.

Доказів звернення позивачем до пенсійного органу з відповідною заявою та усіма необхідними документами щодо виплати недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 за період з 07.10.2009 по 27.09.2017 та відмови відповідача у здійсненні такої виплати, до суду не надано.

З огляду на те, що позивач до пенсійного органу не подав відповідну заяву з усіма необхідними документами, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача правових підстав для здійснення виплати недоотриманої пенсії. Крім того, позивач не позбавлений можливості звернутись до уповноваженого органу з метою отримання виплати недоотриманої пенсії.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищезазначене, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання рішення, дій чи бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Горшкова