Справа № 520/18755/2020
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 р. № 520/18755/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, винесені (сформовані) 31.08.2020 ГУ ДПС у Харківській області відносно ОСОБА_1 : №0235364/1-5606-2030 у сумі 4999,99 грн.; №0235364/2-5606-2030 у сумі 4297,60 грн.; №0235366/1-5606-2030 у сумі 215,93 грн.; №0235367/1-5606-2030 у сумі 461,65 грн.; №0235369/1-5606-2030 у сумі 23,19 грн.; №0-2030 у сумі 7550,24 грн.; №0235368/1-5606-2030 у сумі 6489,60 грн.; №0-2030 у сумі 2037,60 грн.; №0235363/1-5606-2030 у сумі 1751,36 грн.; №0-2030 у сумі 5604,34 грн.; №0-2030 у сумі 862,42 грн.; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу, винесену (сформовану) 07.12.2020 ГУ ДПС у Харківській області за №74347-13 відносно ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню. При цьому, позивач вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені поза процедурою звірки та перерахунку; без проведення перевірки; з порушенням строків, визначених п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України; без врахування часових обмежень дії Закону України від 07.12.2017 №2245-VІІІ, а податкова вимога підлягає скасуванню в силу протиправності податкових повідомлень-рішень з урахуванням яких вона винесена.

По справі було відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 257 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.

Відповідач надав відзив на позов, в якому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на той факт, що у спірних правовідносинах діяв правомірно. При цьому, відповідач посилається на те, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно та наданих копій документів платником до заяви щодо проведення звірки по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у власності позивача в 2017-2019 році перебувала нерухомість, у зв`язку з чим, контролюючим органом сформовані спірні податкові повідомлення-рішення, які на думку відповідача, є правомірними.

У відповідь на відзив позивач підтримав свою правову позицію, викладену в позовній заяві. Доводи позивача про недоліки відзиву судом враховані, проте, підстав для неврахування поданого відповідачем відзиву, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що згідно з даними ДПС України ГУ ДПС у Харківській області відносно позивача було сформовано в автоматичному режимі засобами ІТС «Податковий блок» податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, а саме: від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 8462,84 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 914,58 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 1241,47 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 465,99 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 2283,88 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 194,04 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 194,04 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 726,10 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 1552,40 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 605,09 грн.

У результаті виявлених розбіжностей представником позивача було надано до ГУ ДПС у Харківській області заяву від 05.08.2020 щодо проведення перерахунку суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до вимог Податкового кодексу України.

31.08.2020 року, за результатами розгляду вказаної заяви, з урахуванням проведеної звірки, ГУ ДПС у Харківській області було зроблено перерахунок та сформовано нові податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 2017-2019 роки: №0235364/1-5606-2030 у сумі 4999,99 грн.; №0235364/2-5606-2030 у сумі 4297,60 грн.; №0235366/1-5606-2030 у сумі 215,93 грн.; №0235367/1-5606-2030 у сумі 461,65 грн.; №0235369/1-5606-2030 у сумі 23,19 грн.; №0-2030 у сумі 7550,24 грн.; №0235368/1-5606-2030 у сумі 6489,60 грн.; №0-2030 у сумі 2037,60 грн.; №0235363/1-5606-2030 у сумі 1751,36 грн.; №0-2030 у сумі 5604,34 грн.; №0-2030 у сумі 862,42 грн., отримані позивачем 07.11.2020 року.

В результаті зазначеного податкові повідомлення - рішення за 2019 рік від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 726,10 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 1552,40 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 605,09 грн., вважаються скасованими (відкликаними); а податкові повідомлення - рішення за 2019 рік від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 8462,84 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 914,58 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 1241,47 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 465,99 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 2283,88 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 194,04 грн.; від 25.05.2020 №0-2030 у сумі 194,04 грн., залишено без змін.

07.12.2020 року ГУ ДПС у Харківській області відносно ОСОБА_1 сформовано податкову вимогу за №74347-13, отримана позивачем 15.12.2020 року.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями від 31.08.2020 року та податковою вимогою від 07.12.2020 року №74347-13, позивач звернулась до суду за їх оскарженням.

По суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року (далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України передбачено, що питання щодо встановлення податку на майно, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вирішують місцеві ради в межах повноважень.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 року №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», зі змінами, встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові згідно з додатком 1 цього рішення, яким передбачена ставка податку на нерухоме майно, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1 відсотка від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січень звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр.

Пунктом 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Крім того, суд відмічає, що відповідно до підпункту 266.6.1 статті 266 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є календарний рік.

Згідно з підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення про донарахування позивачеві грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017, 2018 та 2019 роки, винесені 31.08.2020 року, за результатами розгляду заяви щодо проведення звірки по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, поданої у порядку пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, з урахуванням проведеної звірки.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 31.08.2020 року №0235364/2-5606-2030 у сумі 4297,60 грн.; №0235369/1-5606-2030 у сумі 23,19 грн.; №0235368/1-5606-2030 у сумі 6489,60 грн.; №0235363/1-5606-2030 у сумі 1751,36 грн., про донарахування позивачеві грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, суд зазначає наступне.

07.12.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» № 2245-VIII, яким пункт 266.10 статті 266 ПК України доповнено підпунктами 266.10.2 і 266.10.3 такого змісту:

"266.10.2. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

266.10.3. Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу".

Таким чином, вказаним Законом № 2245-VIII дозволено контролюючим органам визначати грошове зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітні податкові періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 ст.102 ПК України.

Разом з тим, змін до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України щодо строків надіслання податкових повідомлень-рішень цим Законом не внесено.

Крім того, положення вказаного Закону набрали чинності з 01.01.2018, тобто, після закінчення податкового періоду, за який визначено, зокрема, грошове зобов`язання за 2017 рік.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99надано офіційне тлумачення принципу дії закону в часі.

Так, в цьому рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У даному рішенні також акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом`якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

З огляду на викладене, з системного аналізу приписів ст.58 Конституції України, пп.266.7.2 п.266.7 та пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України, суд вважає, що норми пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України надають повноваження відповідачу визначати грошове зобов`язання із земельного податку в межах 1095-денного строку, який починає відлік з того звітного періоду, в якому такі повноваження надані (з 2018 звітного року), і не спростовує обов`язку контролюючого органу винести відповідне податкове повідомлення-рішення до 01 липня року, наступного за звітним.

Тобто, вказані норми не підлягають застосуванню до спірних відносин щодо визначення у 2020 році грошового зобов`язання за 2017 рік та не виправдовують тієї обставини, що вказані вище податкові повідомлення-рішення винесені після 01 липня 2018 року, що вказує на порушення відповідачем пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України.

Посилання відповідача на статтю 102 Податкового кодексу України є необґрунтованими, оскільки положення останньої щодо можливості визначення контролюючим органом платнику податків суми грошових зобов`язань протягом 1095 днів після граничного строку сплати грошових зобов`язань є загальною по відношенню до положень пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, яка є спеціальною та має переважне застосування.

Враховуючи викладене, спірні податкові повідомлення-рішення від 31.08.2020 року №0235364/2-5606-2030 у сумі 4297,60 грн.; №0235369/1-5606-2030 у сумі 23,19 грн.; №0235368/1-5606-2030 у сумі 6489,60 грн.; №0235363/1-5606-2030 у сумі 1751,36 грн. прийняті відповідачем з порушенням встановленого законом строку для їх прийняття, отже є такими, що підлягають скасуванню.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.01.2019 по справі № 817/213/16, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.6 ст.242 КАС України.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 31.08.2020 року №0235364/1-5606-2030 у сумі 4999,99 грн.; №0235366/1-5606-2030 у сумі 215,93 грн.; №0235367/1-5606-2030 у сумі 461,65 грн.; №0-2030 у сумі 7550,24 грн.; №0-2030 у сумі 2037,60 грн.; №0-2030 у сумі 5604,34 грн.; №0-2030 у сумі 862,42 грн., яким визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майна, відмінне від земельної ділянки за 2018-2019 роки, суд зазначає, що внаслідок набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році», з 01.01.2018 у відповідача виникло право визначати суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з урахуванням строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

Даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджено наявність у власності позивача в 2018-2019 роках наступної нерухомості: нежитлові приміщення №1 літ «З-1» за адресою: в`їзд Трінкліра, буд. 7, м. Харків, загальною площею 18,60 кв.м., право власності з 16.10.2019 року; нежитлові приміщення №2 літ «З-1» за адресою: в`їзд Трінкліра, буд. 7, м. Харків, загальною площею 18,60 кв.м., право власності з 16.10.2019 року; нежитлова будівля літ «З-1» за адресою: в`їзд Трінкліра, буд. 7, м. Харків, загальною площею 17,40 кв.м., право власності з 27.09.2018 року, погашено 16.10.2019 року; нежитлова будівля літ «И-1» за адресою: в`їзд Трінкліра, буд. 7, м. Харків, загальною площею 17,40 кв.м., право власності з 27.09.2018 року, погашено 24.05.2019 року; нежитлова будівля літ «И-1» за адресою: в`їзд Трінкліра, буд. 7, м. Харків, загальною площею 31,00 кв.м., право власності з 24.05.2019 року, погашено 15.06.2020 року; нежитлова будівля літ «А-1» за адресою: вул. Дизельна, буд. 8-А, м. Харків, загальною площею 84,20 кв.м., частка власності 65/100, право власності з 22.10.2016 року; нежитлові приміщення 2-го поверху №9-11 літ «З-2» за адресою: вул. Гвардійців - Широнінців, буд. 59Д, м. Харків, загальною площею 134,30 кв.м., право власності з 11.11.2015 року; нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1:1-6 літ «З-2» за адресою: вул. Гвардійців - Широнінців, буд. 59Д, м. Харків, загальною площею 202,80 кв.м., право власності з 11.11.2015 року; нежитлова будівля літ «Д-1» за адресою: вул. Достоєвського, буд. 1-Б, м. Харків, загальною площею 35,70 кв.м., право власності з 22.03.2019 року; нежитлова будівля літ «Ж-1» за адресою: вул. Достоєвського, буд. 1-Б, м. Харків, загальною площею 26,30 кв.м., право власності з 22.03.2019 року; нежитлова будівля літ «Е-1» за адресою: вул. Достоєвського, буд. 1-Б, м. Харків, загальною площею 13,40 кв.м., право власності з 22.03.2019 року.

Вказане також не заперечується позивачем.

Розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єктах оподаткування, які належать позивачу, підтверджено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В свою чергу, позивачем не заперечується проти правильності визначення контролюючим ставки податку спірних нежитлових приміщень з урахуванням виду об`єктів нежитлової нерухомості та умов їх використання.

Твердження позивача про порушення відповідачем порядку винесення спірних податкових повідомлень - рішень, суд не приймає, оскільки такі рішення винесені за результатами проведеної звірки та перерахунку, під час чого встановлені певні розбіжності, та проведення перевірки в даному випадку не передбачено.

Щодо порушення відповідачем строків, визначених п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, на що посилається позивач, суд зазначає, що з 01.01.2018 у відповідача виникло право визначати суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з урахуванням строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

В свою чергу, порушення відповідачем строків надсилання вказаних податкових повідомлень-рішень не спростовує самого факту правомірності винесення цих рішень, податкові зобов`язання по яким визначені з урахуванням строків, передбачених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

Окрім цього, податкові зобов`язання за 2020 рік відповідачем визначені до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), проте перераховані за результатом проведеної звірки в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення від 31.08.2020 року №0235364/1-5606-2030 у сумі 4999,99 грн.; №0235366/1-5606-2030 у сумі 215,93 грн.; №0235367/1-5606-2030 у сумі 461,65 грн.; №0-2030 у сумі 7550,24 грн.; №0-2030 у сумі 2037,60 грн.; №0-2030 у сумі 5604,34 грн.; №0-2030 у сумі 862,42 грн., є обґрунтованими та правомірними, прийнятими з урахуванням строків, передбачених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, а отже такими, що не підлягають скасуванню.

Надаючи оцінку спірній податковій вимозі від 07.12.2020 №74347-13, суд зазначає наступне.

У вказаній податковій вимозі податковий орган посилається на те, що станом на 06.12.2020 сума податкового боргу позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки складає 28964,96 грн. Вказана сума податкового боргу включає в тому числі суми податкових зобов`язань з вказаного податку, визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 31.08.2020 року №0235364/2-5606-2030 у сумі 4297,60 грн.; №0235369/1-5606-2030 у сумі 23,19 грн.; №0235368/1-5606-2030 у сумі 6489,60 грн.; №0235363/1-5606-2030 у сумі 1751,36 грн.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Отже, спірна податкова вимога винесена, у тому числі, на суму податкового боргу, який виник на підставі податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями щодо яких суд дійшов висновку про їх скасування.

Таким чином, суд вважає наявними підстави для скасування податкової вимоги від 07.12.2020 №74347-13, оскільки вона включає суми податкового зобов`язання за скасованими в судовому порядку податковими повідомленнями-рішеннями від 31.08.2020 року №0235364/2-5606-2030 у сумі 4297,60 грн.; №0235369/1-5606-2030 у сумі 23,19 грн.; №0235368/1-5606-2030 у сумі 6489,60 грн.; №0235363/1-5606-2030 у сумі 1751,36 грн.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Щодо розподілу судових витрат пов`язаних зі сплатою комісії з банківського обслуговування згідно банківської квитанції, компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 1981,70 грн., технічного забезпечення в розмірі 800,00 грн., заявлених позивачем у позовній заяві, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Заявлені позивачем до судових витрат: сплата комісії з банківського обслуговування згідно банківської квитанції та компенсація за відрив від звичайних занять, не є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи, в розумінні ст. 132 КАС України.

Крім того, позивачем в підтвердження вказаних витрат не надано до суду жодного належного доказу понесення вказаних витрат.

Отже, заявлені позивачем витрати, пов`язані зі сплатою комісії з банківського обслуговування згідно банківської квитанції, компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 1981,70 грн., технічного забезпечення в розмірі 800,00 грн., не підлягають розподілу.

Питання щодо розподілу інших судових витрат буде вирішуватися судом після спливу п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення суду, з огляду на заявлену позивачем заяву в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 255, 257, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 31.08.2020 року: №0235364/2-5606-2030 у сумі 4297,60 грн.; №0235369/1-5606-2030 у сумі 23,19 грн.; №0235368/1-5606-2030 у сумі 6489,60 грн.; №0235363/1-5606-2030 у сумі 1751,36 грн., винесені відносно ОСОБА_1 .

Скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 07.12.2020 року №74347-13, винесену відносно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 09 березня 2021 року.

Суддя Заічко О.В.