Справа № 819/974/17
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

Справа № 819/974/17

04 березня 2021 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Мандзія О.П., суддів Подлісної І.М. Дерех Н.В. , розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс" до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Іван Теодорович, товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр" про визнання недійсним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Приватне агропромислове підприємство "Агропродсервіс" звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Іван Теодорович, товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр" про визнання недійсним та скасування наказу.

Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України від 12.05.2017 року №1544/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", яким скасовано прийняті приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовніром І.Т. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.06.2015 року №21721490, від 28.09.2015 року №24825335, №24798993, №24826941, №24829491, №24830567, № 24812637, №24822053, №24831544, від 29.09.2015 року №24841346, №24838300, на підставі яких до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про державну реєстрацію права оренди приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс" на земельні ділянки за кадастровими номерами :001:0655, :001:0102, :001:0141, :001:0197, :001:0657, :001:0277, :001:0278, :001:0295, :001:0552, :001:0542, :001:0551.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.06.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою суду від 06.10.2017 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішень у справах №594/1035/17, №594/1037/17, № 594/1074/17, № 594/1038/17, №594/1039/17, № 594/1042/17, №594/1040/17, №594/1043/17, № 594/1044/17, що знаходяться в проваджені Борщівського районного суду Тернопільської області.

У зв`язку з відрахуванням судді ОСОБА_1 (у провадженні якого перебувала дана справа) зі штату Тернопільського окружного адміністративного суду, 04.01.2021 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого визначено головуючого суддю ОСОБА_2 в складі колегії суддів Подлісна І.М., Дерех Н.В.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.01.2021 року прийнято до провадження адміністративну справу.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року поновлено провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 04.03.2021 року.

На адресу суду 25.02.2021 року надійшло клопотання Міністерства юстиції України про закриття провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що позовні вимоги, заявлені приватним агропромисловим підприємством "Агропродсервіс", про скасування наказу Міністерства юстиції України від 12.05.2017 року №1544/5 є похідними від відновлення порушених прав оренди позивача на земельні ділянки, тобто права цивільного, а не у сфері публічно-правових відносин, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічного змісту 03.03.2021 року надійшла до суду заява про закриття провадження у справі, з підстав визначених у п.1 ч.1 ст.238 КАС України, від представника позивача, в якій також просив вирішити питання про повернення судового збору, сплаченого при поданні позову. Наслідки закриття провадження у справі, передбачені у ст.239 КАС Україні, позивачу відомі.

Учасниками справи заявлено клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.1, 9 ст.205 та ч.4 ст.229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам про належність розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства, суд вважає, що провадження у справі слід закрити з таких підстав.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України та ст.5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття "суд, встановлений законом" у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Положеннями ч.1 ст.4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; де суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Водночас помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс" з наказом Міністерства юстиції України від 12.05.2017 року №1544/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень".

Тобто, позов зумовлений на захист права цивільного (майнового) на земельні ділянки, реєстрація права оренди на які скасована, а вимога про скасування наказу відповідача є похідною при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття речових прав на нерухоме майно і має вплив на майнові права та інтереси цих осіб.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення Міністерства юстиції України безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо нерухомого майна з третьою особою товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр", яка заперечує законність дій приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Жовніра В.Т. з реєстрації за приватним агропромисловим підприємством "Агропродсервіс" права оренди на земельні ділянки.

Відтак, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21.11.2018 року у справі №813/1362/16, від 28.11.2018 року у справі №825/642/18, від 29.01.2019 року у справі №803/1589/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Слід також вказати, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.10.2019 року у справі №807/137/18 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відступила від висновків, викладених у постановах від 04.04.2018 року у справах №817/567/16 та №826/9928/15, від 10.04.2018 року у справі №808/8972/15, від 16.05.2018 у справі №826/4460/17, від 23.05.2018 року у справі №815/4618/16, від 05.06.2018 року у справі №04/20728/14, від 12.06.2018 року у справі №823/378/16, від 13.06.2018 року у справах №820/2675/17 та №803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У вказаному рішенні Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, суд не має підстав не погодитися із запропонованим підходом.

Таким чином, враховуючи зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин та суб`єктний склад учасників справи, суд приходить до переконання, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, який може бути розглянуто виключно у порядку цивільного судочинства.

У відповідності п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Необхідність дотримання правил підсудності також узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практикою Європейського суду з прав людини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а відтак згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України провадження у справі слід закрити.

За змістом ч.1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці

З огляду на зазначене, суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Згідно з ч.2 ст.238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Суд відзначає, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Позивачем за подання до адміністративного суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн. відповідно до платіжного доручення №4118 від 14.06.2017 року.

Оскільки, суд закриває провадження у справі, яку не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то клопотання про повернення судового збору в сумі 1600,00 грн., сплаченого позивачем за подання позовної заяви, підлягає до задоволення.

Разом з цим, за приписами ч.5 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за №1650/24182, затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі Порядок).

Відповідно до п.5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до відповідного головного управління Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Оскільки за правилами п.5 Порядку повернення судового збору можливе без оригіналу розрахункового документу, суд вважає за необхідне оригінал платіжного доручення №4118 від 14.06.2017 року на суму 1600,00 грн. залишити у справі.

Керуючись ст.19, 238, 248, 250 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс" до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Іван Теодорович, товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр" про визнання недійсним та скасування наказу.

Повернути з Державного бюджету України в користь приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс" (47734, Тернопільська область, Тернопільський район, село Настасів, ) судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 (нуль) копійок, сплачений згідно платіжного доручення №4118 від 14.06.2017 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 04 березня 2021 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

Суддя Подлісна І.М.

Суддя Дерех Н.В.