Справа № 260/1584/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/1584/19 пров. № А/857/314/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Кітраль Х.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Нечаєва В.В.,

представника відповідача Поповича Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Луцович М.М.,

час ухвалення рішення 05.06.2020 року, 13:25 год.,

місце ухвалення рішення м.Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 15.06.2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, третя особа Військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, викладене у пункті 11 протоколу № 40 від 29 березня 2019 року щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу на підставі абзацу другого частини першої пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, у розмірі - 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до повідомлення Міністерства охорони здоров`я від 27.04.2016 року №16.06-16/625-16/10515, надісланого на адресу відповідача, вбачається, що встановлення інвалідності у розумінні пп. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 3 Порядку, затвердженого ПКМУ від 25.12.2013 року №975, вважається дата проходження первинного огляду МСЕК. Законодавством не встановлено інших обставин за яких право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги здійснюється понад двох річний термін. Таким чином, оскільки вищу групу інвалідності позивачеві було встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, представник відповідача, згідно відзиву на позов, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце слухання справи, і оскільки його явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач 03.08.2014 року отримав поранення, у зв`язку з чим, під час огляду органами МСЕК, 27.01.2015 року позивачеві було встановлено 40 % втрати працездатності, а 03.11.2015 року під час огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю III групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВ № 0578084 від 03.11.2015) (а.с. 14, 18, 19).

Як встановлено в ході розгляду справи по суті та не заперечувалося сторонами, у зв`язку з встановленням позивачеві 40% втрати працездатності та отриманням ІІІ групу інвалідності позивачеві було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 206 700 грн.

Позивач продовжував проходи військову службу у Збройних силах України.

13.09.2018 року позивач отримав другу травму внаслідок обстрілу позицій з ПТРК з боку противника (а.с. 21).

26.12.2018 року під час повторного огляду органами МСЕК, на підставі акту огляду №41, позивачеві встановлено ІІ групу інвалідності, зі ступенем втрати працездатності 70 % (а.с. 25).

18.01.2019 року, на підставі зібраних позивачем документів, т.в.о. командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було подано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати позивачеві одноразової допомоги, у зв`язку з отриманням інвалідності ІІ групи та зазначено, що командир вважає, що позивач має право на отримання грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (а.с. 30).

01.08.2019 року Департаменту Фінансів Міноборони України згідно листа за № 0290/Б- 1215/1068, повідомив позивача, що йому було відмовлено у призначенні одноразової допомоги (а.с. 33).

Так, згідно Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 29.03.2019 року №40 зазначено, що розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , якому 27.01.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 40% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 03.08.2014 (довідка МСЕК серія 10 ААА № 018510 від 27.01.2015) та 03.11.2015 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВ № 0578084 від 03.11.2015), а 26.12.2018 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВ № 0935417 від 26.12.2018). Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення II групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги (а.с. 34).

Не погоджуючись з висновками зазначеними у протоколі від 29.03.2019 року №40, позивач 20.08.2019 року надіслав скаргу (клопотання) до Директора Департаменту фінансів Міноборони - полковника Дяченко С.В., згідно якої просив переглянути прийняте рішення і задовольнити його прохання щодо виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 35-36)

Однак, листом від 02.09.2019 року № 0290/Б-1309/ПВТ/1159 за підписом заступника директора Департаменту - полковника Галімського С. позивачеві було відмовлено виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що ІІІ групу інвалідності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини позивачеві було встановлено 03.11.2015 року, а ІІ групу інвалідності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини позивачеві встановлено 26.12.2018 року, тобто понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (а.с. 37).

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Згідно ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Сторонами не заперечується те, що позивачеві було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 206 700 грн., у зв`язку з встановленням 40% втрати працездатності та отриманням ІІІ групи інвалідності. Вказана сума позивачем не оскаржується.

В подальшому позивачеві було встановлено інвалідність вищої групи, а саме: ІІ групу інвалідності.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору по даній справі є вимога нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу, як особі з інвалідністю II групи.

Частиною 2 пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п. 11 Порядку №975 встановлено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

Відповідач, заперечуючи позов покликається на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пункт 4 статті 16-3 доповнено абзац другий такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Відповідно до матеріалів справи, позивачеві 27.01.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 40% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 03.08.2014 (довідка МСЕК серія 10 ААА № 018510 від 27.01.2015), 03.11.2015 під час огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю III групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВ № 0578084 від 03.11.2015), а 26.12.2018 під час повторного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВ № 0935417 від 26.12.2018).

Колегія суддів зазначає, що положення п.4 ст.16-3 Закону №1774-VIII застосовується в тому випадку, коли внаслідок одного поранення спочатку встановлено III групу інвалідності, однак, з плином часу, стан здоров`я після цієї ж травми може погіршитись і через певний час військовослужбовцю може бути встановлена вища група інвалідності. В такому разі законодавством визначено певний строк - 2 роки після первинного встановлення інвалідності.

Так, відповідачем не враховано, що вищу групу інвалідності мені встановлено не у зв`язку з першою травмою, отриманою 03.08.2014 року, а у зв`язку з другою травмою, отриманою 13.09.2018 року, а отже на позивача не розповсюджується дія п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки інвалідність позивачу встановлено первинно 03.11.2015 року - III група інвалідності, внаслідок першої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що мала місце 03.08.2014 року, а II групу інвалідності встановлено 26.12.2018 року, внаслідок другої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що мала місце 13.09.2018 року, ОСОБА_1 має право на отримання іншої одноразової грошової допомоги без урахування дворічного строку, оскільки такий отримав вищу групу інвалідності не внаслідок першої травми, а тому застосування строків тут неможливе.

Таким чином, відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання призначити та виплатити йому саме 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, суд констатує наступне.

Так, згідно вимог п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Як підтверджується наявними матеріалами справи та встановлено судом в ході розгляду справи по суті, в даному випадку йдеться не про первинне встановлення інвалідності, що дає право на виплату окремого виду допомоги - допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, а йдеться про виплату такої допомоги у зв`язку зі зміною позивачеві групи інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Міністерства оборони України слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року у справі № 260/1584/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 09 березня 2021 року.