Справа № 160/17757/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Ігренський виправний центр (№133) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
30.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Ігренський виправний центр (№133), в якому просить:
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 09.04.2004 року він проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та з 24.11.2020 р. був звільнений зі служби з посади начальника Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» відповідно до ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.7 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням. Після звільнення зі служби позивачу була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у сумі 117936,56 грн. Вихідну допомогу розраховано із календарної вислуги. В наказі № 128/ОС-20 від 25.11.2020 року зазначено що на момент звільнення позивач мав вислугу 19 років 00 місяців 07 днів у календарному обчисленні та у пільговому 24 роки 06 місяців 22 дні. Отже одноразова грошова допомога при звільнення обрахована виходячи з 19 календарних років. Позивач вважає, що одноразову грошову допомогу при звільнені необхідно розраховувати виходячи не з календарної вислуги років, а з вислуги років у пільговому обчисленні, тобто із загальної вислуги років. За таких обставин, відповідачем не вірно розраховано вихідну допомогу при звільненні, що зумовило звернення до відповідача. Листом за вих.№133/4-28-20/Я-30 від 28.12.2020 року було відмовлено у виплаті різниці вихідної допомоги. Позивач вважає, що відмова відповідача у виплаті належної йому вихідної допомоги протиправна, просить задовольнити позов в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін а наявними у справі матеріалами з 03.02.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
26.01.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та зазначив наступне. Наказом від 19.11.2020 року Міністерства юстиції України №3466/к підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника установи, звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням). Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні проводилося відповідно п.п. «а», «є» ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати №100 від 08 лютого 1995 року. На момент винесення наказу про звільнення вислуга років в календарному обчислені становила 19 років 00 місяців 07 днів. Одноразова грошова допомога при звільненні здійснюється на підставі Порядку № 925/5 в разі наявності додаткових асигнувань на рахунках установи, які надаються Державною кримінально-виконавчою службою з видатків, передбачених у державному бюджеті на утримання Державної кримінально-виконавчої служби, з урахуванням відповідних кошторисних призначень, які передбачені та затвердженні згідно чинного законодавства та нормативно-правових актів України, які регулюють діяльність в указаній сфері. Відповідно до пп.2 п.1 розділу ІІІ Порядку особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Відповідні положення містяться і в ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абз.4 пункту 10 постанови КМУ від 17.07.1992 року №393. На підставі викладеного та відповідно до довідки про зміни в кошторисі на 2020 рік №110 позивачу було здійснено відповідне нарахування грошової допомоги. Відповідно до платіжного доручення Державної установи «ІГРЕНСЬКИЙ ВИПРАВНИЙ ЦЕНТР (№133)» від 14.12.2020 року № 448 та списку для зарахування грошового забезпечення при звільненні станом на 25.01.2021 року здійснений повний розрахунок. Суму одноразової грошової допомоги в подальшому було перераховано на особовий картковий рахунок позивача з врахуванням всіх відрахувань, передбачених чинним законодавством України. Зважаючи на викладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви.
19.02.2021 року позивачем надано заяву, в якій зазначено про невідповідність відзиву на позов вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки його примірник не надісланий позивачу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно з відомостями з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.02.2020 року у період з 09.04.2004 року по 24.11.2020 року проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України.
Відповідно до наказу від 19.11.2020 року Міністерства юстиції України №3466/к підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника установи, 24 листопада звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням) відповідно до ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.7 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».
Також, у наказі від 25.11.2020 р. №128/ОС-20 зазначено, що вислуга років станом на 24 листопада 2020 року становить:
у календарному обчисленні - 19 (дев`ятнадцять) років, 00 (нуль) місяців 07 (сім) днів,
у пільговому обчисленні - 24 (двадцять чотири) роки 06 (шість) місяців 22 (двадцять два) дні.
Вислуга років для нарахування одноразової грошової допомоги - 19 (дев`ятнадцять) років, 00 (нуль) місяців 07 (сім) днів.
Згідно із довідкою від 07.12.2020 року №133/4-1646 Державної установи «Ігренський виправний центр (№133) про належне до виплати грошове забезпечення при звільненні ОСОБА_1 визначено, що компенсація за невикористані дні чергової відпустки (188 днів) становить 155593,50 грн., одноразова грошова допомога при звільненні 25% становить 117936,56 грн.
Відповідно до платіжного доручення Державної установи «Ігренський виправний центр (№133) №448 від 14.12.2020 року та списку перерахованої заробітної плати за період з 01.12.2020 р. по 15.12.2020 року позивачу перераховано 265854,90 грн.
Не погодившись з розміром одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, позивач звернувся до Державної установи «Ігренський виправний центр (№133).
Листом від 28.12.2020 року за вих.133/4-28-20/21/Я-30 Державною установою «Ігренський виправний центр (№133) повідомлено позивачу, що згідно ч.2 п.п.1 п.1 III розділу Наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018р. №925/5 «Про затвердження Порядку витати грошового забезпечення та компенсаційних витрат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей». При нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні було застосовано саме цю норму закону.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо розрахунку одноразової грошової допомоги, виходячи із календарної вислуги років, вважаючи, що така допомога при звільненні зі служби має вираховуватись, виходячи і пільгової вислугу років, а відтак, з боку відповідача допущена протиправна бездіяльність, що полягає у невиплаті різниці невиплаченої вихідної допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ).
Згідно зі статтею 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Згідно з ч.2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до ч.5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.
Статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію», що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
За змістом ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини,
перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до ч.5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393 (далі Порядок №393).
Відповідно до абзацу четвертого пункту 10 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», затвердженого постановою КМУ від 17.07.1992 року, згідно з якими військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: - які звільняються із служби за власним бажанням або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно абзацу 2 пункту 14 Постанови №393 військовослужбовцям, поліцейським, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально- виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, звільненим із служби безпосередньо з посад, які вони займали в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у закладах вищої освіти із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі. Службі судової охорони, виплата одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 10 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких військовослужбовці та зазначені особи працювали.
Також, наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі Порядок 925/5).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №925/5 у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.
Отже, зазначеними вище нормами ч.2 ст. 15 Закону № 2011-XII, ч.1 ст. 9 Закону №2262-ХІІ, абз. 4 п. 10 Порядку №393 та п. 1 розділу ІІІ Порядку №925/5 визначено, що одноразова грошова допомога у зв`язку із звільненням зі служби (за власним бажанням) виплачується в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що вислуга років позивача станом на 24 листопада 2020 року становить:
у календарному обчисленні - 19 (дев`ятнадцять) років, 00 (нуль) місяців 07 (сім) днів,
у пільговому обчисленні - 24 (двадцять чотири) роки 06 (шість) місяців 22 (двадцять два) дні.
Між сторонами відсутній спір щодо права позивача на одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Матеріалами справи підтверджено нарахування і виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі, визначеному у довідці від 07.12.2020 року №133/4-1646 Державної установи «Ігренський виправний центр (№133) про належне до виплати грошове забезпечення при звільненні позивачу, а саме, у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто за 19 календарних років.
Відтак, порушень наведених правових норм щодо розрахунку та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з боку відповідача судом не встановлено.
Посилання позивача на те, що одноразова грошова допомога у зв`язку із звільненням зі служби має вираховуватись саме із пільгової вислуги років, а тому сума вихідної допомоги нарахована і виплачена не в повному обсязі, не враховуються судом.
Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».
При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги є наявність «вислуги 10 років і більше».
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.04.2018 року по справі №806/2104/17.
Згідно із ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, календарна вислуга років застосовується для визначення розміру грошової допомоги.
З огляду на викладене, суд погоджується з відповідачем, що нарахування і виплата ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто із розрахунку 19 календарних років, є правомірними, вчиненими на підставі та у спосіб, що визначені чинним законодавством.
Посилання позивача в якості обґрунтування позовних вимог на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.11.2020 р. по справі №822/3008/17 не приймається судом до уваги, оскільки предметом спору у справі №822/3008/17 є право особи на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, що не є спірним у даній справі.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій щодо нарахування і виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за кожний повний календарний рік служби, натомість позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статями 241-246, 250, 255, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Ігренський виправний центр (№133) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна