Справа № 520/2387/21
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА
про повернення позовної заяви
03 березня 2021 р. справа № 520/2387/21
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання незаконної бездіяльності та зобов`язання вчини певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 підйомні допомоги за кожну дату прибуття до нового місця дислокації військової частини: 06.11.2017; 24.12.2018, виходячи з відповідного посадового окладу, окладу за військове звання та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання незаконної бездіяльності та зобов`язання вчини певні дії залишено без руху та встановлено термін для надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати підстави для поновлення строку.

На виконання вказаної ухвали, від позивача надійшла заява в порядку ст.121 КАС України, в якій позивач просив суд визнати поважними причини пропуску строків на звернення до суду та поновити строк на звернення до суду для захисту своїх прав. В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що про порушення своїх прав на отримання додаткової частини грошового забезпечення, позивач дізнався з вивчення рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 №520/16490/20 на сайті Єдиного реєстру судових рішень, після чого підготував позовну заяву та звернувся до суду.

Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд зауважує, що склад грошового забезпечення військовослужбовців дійсно визначений статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з якою до грошового забезпечення віднесено: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Проте, у наведеному переліку відсутній такий вид виплати як підйомна допомога.

Отже, за приписами статтті 9 зазначеного Закону підйомна допомога не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а є самостійним видом допомоги, яка виплачується за певних умов при переїзді військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №802/1470/16-а, від 18.02.2020 №810/3476/16.

Крім того, згідно положень постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", затверджено, зокрема, додаткові виплати грошового забезпечення військовослужбовців, у переліку яких також відсутнє грошове забезпечення у вигляді підйомної допомоги.

З огляду на викладене, твердження позивача у адміністративному позові, що під грошовим забезпеченням, що належить військовослужбовцю, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких в працівник має право згідно з вимогами спеціального законодавства, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат, не відповідає приписам законодавства та правовій позиції Верховного Суду.

Враховуючи наведені норми права та матеріали справи, суд приходить до висновку, що до нарахування та виплати підйомних застосовуються строки, встановлені КАС України, зокрема ч.5 ст.122 КАС України.

Матеріали справи свідчать про те, що позовну заяву направлено до суду 15.02.2021, тоді як про бездіяльність відповідача щодо невиплати підйомної допомоги, позивач знав ще 25.04.2019 року, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 виконував військовий обов`язок у складі військової частини НОМЕР_2 з 20.07.2017 до 22.01.2018 та з 25.10.2018 до 25.04.2019.

Окрім цього, наказами командира військової частини НОМЕР_2 змінено місце дислокації військової частини: наказом №94 від 06.11.2017 року з м.Курахове Донецької області на м.Чугуїв Харківської області; наказом №268 від 24.12.2018 з м.Авдіївка Донецької області на м.Чугуїв Харківської області.

Також, з додатків до адміністративного позову вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №93 від 25.04.2019 року, позивача з 25.04.2019 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

У вказаному наказі також зазначено, що підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 05.02.2018 року №45 під час проходження військової служби у частині не виплачувалась. Отже, станом на 25.04.2019 року позивачу було достеменно відомо про те, що підйомна допомога не була виплачена.

Суд також критично відноситься до тверджень позивача, що про порушення своїх прав йому стало відомо зі змісту рішення суду по аналогічній справі, оскільки правовідносини, які були досліджені в межах справи №520/16490/20, не стосувались та не зачипали прав безпосередньо ОСОБА_1 .

Суд враховує, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Суд зазначає, що наведені позивачем підстави поважності пропущення строку звернення до суду ґрунтуються виключно на власному розумінні позивача поважності причин пропущення процесуального строку. Наведені факти не свідчать про поважність пропущення строку звернення до суду з адміністративним позовом. Підстави, вказані позивачем у заяві, визнаються судом неповажними.

Частиною 2 статті 123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.5, 6, 8 ст.169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.5, 123, 169, 256, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання незаконної бездіяльності та зобов`язання вчини певні дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Біленський О.О.