Справа № 380/10307/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року справа № 380/10307/20

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Ізьо М.І.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області, у якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Львівській області щодо винесення постанови від 30.09.2020 №ЛВ14766/2008/АВ/ФС про притягнення ФОП ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 1 ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ПМКУ №413;

- скасувати постанову №ЛВ14766/2008/АВ/ФС від 30.09.2020 Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.08.2020 позивач на вантажному автомобілі привіз дрова і попросив родичів і друзів допомогти вивантажити їх та складувати на ділянці неподалік АЗС. Позивач знаходився на вантажівці з дровами, коли на АЗС під заправку під`їхала вантажівка. Щоб не злізати з вантажівки він попросив ОСОБА_2 , який допомагав йому вивантажувати дрова, щоб той підійшов на АЗС і вставив заправочний пістолет в горловину баку цього автомобіля. Саме цей момент і зафіксував інспектор праці. Згодом інспектор підійшов до позивача, представився і пояснив мету свого візиту. Після цього вони разом пішли в офісне приміщення, де позивач дав письмове пояснення щодо цих обставин, в якому зазначив, що ОСОБА_2 не є найманим працівником, а лише допоміг заправити автомобіль в той час, коли позивач не мав змоги це зробити, оскільки був зайнятий іншою справою. Акт інспекційного відвідування, складений інспектором, він підписав. Однак, копію цього акту інспектор йому не вручив та не надіслав поштою. Припису інспектор не виносив, письмових пояснень у ОСОБА_2 не відбирав. Однак, будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 виконував трудові функції заправника АЗС на робочому місці та працював у ФОН ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов, у якому зазначено, що у ході проведення інспекційного відвідування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , що фіксувалося засобами фото- та відеотехніки за виконанням трудової функції виявлено особу ОСОБА_2 . Позивач здійснював заправку вантажного автомобіля марки MAN (номерний знак НОМЕР_1 ), що зафіксовано засобами відеотехніки. Відповідачем встановлено допуск ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що свідчить про порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України та Постанови КМУ №413.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів наведених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

23 листопада 2020 року ухвалою Львівського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою від 9 лютого 2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Заслухавши доводи позивача, з`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини та обставини справи.

30.07.2020 Головним управлінням Держпраці у Львівській області видано наказ №0980-П та направлення №0973, якими інспекторів праці - головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Львівській області Кучму М.І., головного державного інспектора відділу експертизи умов праці Петрушко М.В., заступника начальника відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно правових актів Гуцола В.Т. уповноважено на проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 в період з 31.07.2020 по 13.08.2020.

Предметом здійснення заходу, згідно з направленням було дотримання вимог законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин.

За результатами інспекційного відвідування 10.08.2020 інспектором праці Гуцол В.Т. складено акт №ЛВ14776/2008/АВ, яким зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 ч.1,3 ст.24 КЗпП, ПКМУ №413.

В ході проведення інспекційного відвідування у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , що фіксувалося засобами фото- та відеотехніки за виконанням трудової функції виявлено особу ОСОБА_2 . Позивач здійснював заправку вантажного автомобіля марки MAN (номерний знак НОМЕР_1 ), що зафіксовано засобами відеотехніки. Відповідачем встановлено допуск ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що свідчить про порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України та Постанови КМУ №413.

10.08.2020 відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень №ЛВ14776/2008/АВ/П.

У зв`язку з неможливістю особистого вручення, два примірники акта та припису 11.08.2020 направлено об`єкту відвідування для підпису рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення (накладна №277).

20.08.2020 інспектором праці Гуцолом В.Т. складено акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надіслано об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення 20.08.2020 (накладна №136).

Постановою Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ14766/2008/АВ/ФС від 30.09.2020 на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 47230 гривень.

Не погодившись із вказаною постановою ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Щодо порядку проведення інспекційного відвідування суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким органом є Державна служба України з питань праці (Держпраці).

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 Держпраці є центральним органом виконавчої влади, який, зокрема, реалізує державну політику у сфері охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Відповідно до п. 7 цього ж Положення, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Головне управління Держпраці у Львівській області (далі - Управління) є територіальним органом Держпраці і було утворене постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області, затвердженого наказом Держпраці від 03.08.2018 року № 84 (далі - Положення) Управління є територіальним органом Держпраці, що їй підпорядковується.

Згідно з п.п. 1 п. З Положення завданням Управління є, зокрема, реалізація державної політики у сфері охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п.п. 5 п. 4 Положення Управління на виконання покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю.

Підпунктом 49 пункту 4 Положення встановлено, що Управління накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Основні засади здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначаються Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України № 1985-1V від 08.09.2004 року, статтею другою якої передбачено застосування системи інспекції праці до всіх підприємств, щодо яких інспектори зобов`язані забезпечити застосування правових норм щодо умов праці та охорони працівників під час їхньої роботи.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 3 Конвенції МОП № 81 завданнями системи інспекції праці є забезпечення застосування правових норм у галузі умов праці та охорони працівників під час їхньої роботи, як наприклад, норм щодо тривалості робочого дня, заробітної плати, безпеки праці, охорони здоров`я і добробуту, використання праці дітей і підлітків та з інших подібних питань, у тій мірі, в якій інспектори праці повинні забезпечувати застосування таких норм.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V) державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання. Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Статтею 10 Закону №877-V визначено, що суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, серед іншого: бути поінформованим про свої права та обов`язки; вимагати від посадових осіб органу державного нагляду (контролю) додержання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного нагляду (контролю) службового посвідчення та посвідчення (направлення) і одержувати копію посвідчення (направлення) на проведення планового або позапланового заходу; не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо, зокрема: державний нагляд (контроль) здійснюється з порушенням передбачених законом вимог щодо періодичності проведення таких заходів; посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону; бути присутнім під час здійснення заходів державного нагляду (контролю), залучати під час здійснення таких заходів третіх осіб; одержувати та ознайомлюватися з актами державного нагляду (контролю); надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта; вимагати припинення здійснення заходу державного нагляду (контролю) у разі, зокрема, з`ясування посадовими особами під час здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) питань, інших ніж ті, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення такого заходу.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 823 (далі - Порядок № 823).

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог частин четвертої і п`ятої статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до абзацу 1 п. 2 Порядку №823 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Пунктом 5 Порядку №823 передбачено підстави для здійснення інспекційних відвідувань.

Як вбачається з матеріалів справи інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 було проведено на підставі рішення керівника органу контролю.

Однак, підпунктом 3 пункту 5 Порядку №823 встановлено, що підставою для здійснення інспекційних відвідувань є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Суд наголошує, що в самому наказі Головного управління Держпраці у Львівській області від 30.07.2020 №0980-П не зазначено конкретної підстави для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .

Вже у самому відзиві на позов відповідач як підставу для проведення інспекційного відвідування позивача вказує п.п.3 п.5 Порядку №823.

Однак, зазначення такої підстави у відзиві не виправляє тих недоліків, які допущені відповідачем при виданні наказу від 30.07.2020 №0980-П, а саме не зазначено підставу для проведення інспекційного відвідування.

В наказі не зазначено за результатами аналізу якої інформації, чи інформації отриманої з яких джерел прийнято відповідачем рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування позивача.

Отже, твердження відповідача про те, що в Управління були наявні правові підстави для проведення інспекційного відвідування є голослівним та необґрунтованим, а дії відповідача при проведенні інспекційного відвідування є протиправними.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону № 877-V суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Позивач не мав можливості ознайомитися з підставою проведення інспекційного відвідування, тому ФОП ОСОБА_1 був позбавлений права не допустити відповідача до проведення інспекційного відвідування.

Згідно з ч.2 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Акт перевірки є службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки, зокрема, щодо дотримання законодавства про працю та зайнятість населення і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог цього законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи Держпраці.

Відповідно до п.23 Порядку №823 у разі відмови об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи від підписання або у разі неможливості особистого вручення акта та/або припису акт та припис складаються одночасно у трьох примірниках. У разі відмови об`єкта відвідування підписати акт інспектор праці вносить до такого акта відповідний запис.

Як вбачається з акту інспекційного відвідування №ЛВ14776/2008/АВ в ньому відсутній відповідний запис про те, що позивач відмовився підписати цей акт.

Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 2 ст. 77 передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказ вважається допустимим, якщо він отриманий уповноваженим суб`єктом з дотриманням належної правової процедури та є закріпленим у відповідному джерелі.

Сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 27.02.2018 у справі № 813/2451/17.

Порушення законодавства про працю та зайнятість населення можуть бути встановлені лише за результатами перевірки (інспекційного відвідування), які оформлюються актом.

Оскільки судом встановлено грубі порушення порядку проведення перевірки, який встановлений Законом №877-V акт інспекційного відвідування №ЛВ14776/2008/АВ від 10.08.2020, в силу вимог статті 74 КАС України слід вважати недопустимим доказом.

Виходячи з цього, прийнята на підставі такого акта, який є недопустимим доказом, оспорювана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12.06.2018 у справі №821/597/17, від 20.03.2018 у справі №810/1438/17, від 14.05.2019 у справі №813/8011/14, від 16.01.2018 у справі №826/442/13, від 19.03.2019 у справі №808/8234/15, в яких суд касаційної інстанції вказав, що акт, отриманий в результаті перевірки, виходячи з положень допустимості доказів, закріплених статтею 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Рішення прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.

Щодо самого правопорушення суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при організованому наборі працівників, при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я, при укладенні контракту, у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі, при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою, в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

Відповідно до ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами, проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно з ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Аналізуючи наведені вище норми, суд враховує, що правовою підставою для прийняття постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому, такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований, зокрема, в акті перевірки, на підставі якого можуть бути накладені штрафи та доведений належними доказами.

Зі змісту положень статті, яка передбачає відповідальність суб`єктів господарювання за порушення трудового законодавства, а саме ст.265 КЗпП України, вбачається спеціальний суб`єкт відповідальності за порушення наведені в цій статті, якими є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю.

Таким чином, можливість контролюючого органу застосувати штраф до об`єкта перевірки залежить від доведеності того, що об`єкт перевірки є суб`єктом відповідальності, зокрема, за ст.265 КЗпП України.

Зі змісту акту інспекційного відвідування вбачається, що за фактичною адресою місця здійснення позивачем господарської діяльності: м. Стрий, вул. Нижанківського, 51 за виконанням трудової функції виявлено особу ОСОБА_2 , який здійснював заправку вантажного автомобіля марки МАN номерний знак НОМЕР_2 , що було зафіксовано засобами фото-відеофіксації.

На підтвердження обставин, що викладені в акті інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю відповідачем долучено до матеріалів справи ксерокопію світлини особи, на якій надруковано слова « ОСОБА_2 ».

Зафіксувавши в акті інспекційного відвідування ОСОБА_2 , інспектор праці не вжив заходів для ідентифікації цієї особи та не встановив чи він був допущений до роботи без укладення трудового договору.

Не встановлено інспектором і інших обставин: скільки часу ОСОБА_2 працював у позивача, які функції здійснював, чи отримував оплату за виконану роботу, чи укладався з ним цивільно-правовий договір чи ні, чи була здійснена заправка автомобіля одноразово, чи носила постійний характер, тощо.

Як вбачається з акту інспекційного відвідування ОСОБА_2 здійснював заправку лише одного вантажного автомобіля марки МАN номерний знак НОМЕР_2 .

Суд наголошує, що в ОСОБА_2 інспектор не відібрав пояснення з приводу здійснення трудових функцій.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 виконував трудові функції заправника ЛЗС на робочому місці та працював у ФОП ОСОБА_1 відповідачем не надано, а зафіксовані інспектором засобами відеотехніки дії ОСОБА_2 , який здійснює заправку вантажного автомобіля не можна вважати належним доказом, оскільки такий не доводить виконання останнім функцій заправника, адже чинне законодавство дозволяє водіям чи іншим особам здійснювати заправку автомобілів самостійно у випадку відсутності на АЗС працівника, який здійснює таку заправку.

Дослідивши наведені докази, суд дійшов до висновку, що обставини, викладені в акті інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця, яка використовує найману працю № ЛВ14776/2008/АВ від 10.10.2020 не знайшли свого підтвердження.

Інших доказів на підтвердження обставин, що викладені в акті інспекційного відвідування, відповідачем до матеріалів справи не долучено, зокрема до акту не долучено копії паспорта чи письмові пояснення зазначеної в ньому особи, що могли б підтвердити допуск до роботи без укладення трудового договору.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України та ПКМУ №413, які зафіксовані в акті інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ14776/2008/АВ від 10.10.2020 та постанові про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ14766/2008/АВ/ФС від 30.09.2020.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що накладення штрафу за те саме правопорушення як Стрийським міськрайонним судом Львівської області так і постановою Головною управління Дсржпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є притягненням до того самото виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням ст. 61 Конституції України, оскільки постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.01.2021 у справі № 456/5036/20 справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 3 ст. 41 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 ст.2 КАС України).

За змістом п.1 ч.2 ст.2 КАС України, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), без урахуванням права особи на участь у проведенні інспекційного відвідування, а тому оскаржувана постанова підлягає скасування, а позов задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Львівській області щодо винесення постанови від 30.09.2020 №ЛВ14766/2008/АВ/ФС про притягнення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідальності.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ14766/2008/АВ/ФС від 30.09.2020 про накладення штрафу.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8, ) за рахунок його бюджетних асигнувань 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.03.2021.

Суддя Р.М. Брильовський