Справа № 161/1445/21
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

10 березня 2021 рокуЛуцькСправа № 161/1445/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрусенко О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Львів) про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Львів) про скасування зареєстрованого обтяження об`єкта нерухомого майна арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна б/н від 02.06.2010 головним державним виконавцем Першого відділу Луцького міського управління юстиції Поляковою В. Г.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами Розділу 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» КАС України, призначено у даній справі судове засідання на 14:30 год. 10.03.2021.

01.03.2021 позивачем та представником відповідача були подані клопотання про розгляд даної справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі необхідно закрити, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У свою чергу, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.09.2020 №225084530 щодо об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , наявна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме арешту вказаного нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , вчиненого Першим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції.

ОСОБА_1 бажаючи успадкувати після смерті сина ОСОБА_2 майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , звернулась до відповідача з заявою про зняття арешту, оскільки він перешкоджає реалізувати її право на спадщину, однак відповідач повідомив про можливість зняття арешту лише в судовому порядку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини першої статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.01.2020 у справі №340/25/19, для визначення юрисдикції спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Як було встановлено судом, згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.09.2020 №225084530 щодо об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , наявна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме арешту вказаного нерухомого майна, належному ОСОБА_2 , вчиненого Першим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції.

З метою прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній адміністративній справі, суд ухвалою від 01.03.2021 витребував у відповідача належним чином засвідчену копію постанови про арешт майна від 02.06.2010 винесеної головним державним виконавцем Першого відділу Луцького міського управління юстиції Поляковою В. Г. (реєстраційний номер обтяження 9888875), а також належним чином засвідчені копії документів на підставі чого було накладено арешт постановою від 02.06.2010.

Разом з тим, представник відповідача надав копію витягу ВП-спецрозділ, з якого вбачається, що виконавче провадження №10010193, відкрите на підставі виконавчого листа від 28.03.2002, що виданий Луцьким міськрайонним судом у Волинської області на виконання рішення суду про стягнення аліментів закінчено.

Тобто, суд зазначає, що арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_2 був накладений постановою Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції у виконавчому провадженні, відкритому за виконавчим листом від 28.03.2002, виданим Луцьким міськрайонним судом у Волинській області на виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Отже, постанова від 02.06.2010 винесена державним виконавцем в рамках виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду у Волинській області про стягнення аліментів.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В свою чергу, приписами пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього кодексу малозначними справами є, зокрема, справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

При цьому, відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як зазначалось вище, виконавчий лист, за яким було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , видано Луцьким міськрайонним судом Волинської області у цивільній справі про стягнення аліментів.

З урахуванням наведеного, змісту і суті позовних вимог позивача, суд дійшов висновку, що даний позов належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вимоги статті 287 КАС України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», цей спір підлягає розгляду судом, який видав виконавчий лист, тобто Луцьким міськрайонним судом Волинській області за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, розгляд справи в порядку адміністративного судочинства суперечить статті 19 КАС України, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що даний спір підлягає вирішенню в місцевому суді в порядку цивільного судочинства, суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі.

Крім того, згідно із частиною першою статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Як передбачено частинами першою-другою статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, оскільки провадження у цій справі закрито з інших підстав, ніж у зв`язку з відмовою позивача від позову, тому сплачена позивачем сума судового збору згідно з квитанцією 0.0..1 від 22.01.2021 в сумі 908,00 грн. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 238, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Львів) про скасування арешту майна закрити.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.), сплачений відповідно до квитанції 0.0..1 від 22.01.2021.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко