Справа № 160/16897/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про скасування арешту,-
17.12.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому позивач просить суд скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції серія та номер: ВП №36069812 від 24.01.2013 при примусовому виконанні виконавчого листа №1-257/11, виданого 11.01.2013 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області про конфіскацію майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на належне йому майно накладено обтяження у вигляді арешту, що накладено на підставі постанови державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого листа №1-257/11, виданого 11.01.2013 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області про конфіскацію майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в рамках якого державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно позивача. Вищезазначене виконавче провадження закінчено відповідно п.7 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", однак більш детальну інформацію відповідач не надав позивачу, зауваживши, що виконавчі провадження після закінчення терміну їх зберігання (3 роки) підлягають знищенню. У відповіді на адвокатський запит орган державної виконавчої служби зауважив, що повернення виконавчого документу відповідно п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" не є підставою для зняття арешту з майна боржника, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з означеним позовом.
Станом на 28 грудня 2020 р. відповідачем не надано до суду відзиву на позовну заяву, як і заперечень або пояснень.
Згідно із ч. 4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України). Будь - яких заяв або клопотань від Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) до суду також не надходило.
Представник позивача у судове засідання від 28.12.2020 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судове засідання від 28.12.2020 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у відповідності до вимог чинного законодавства.
Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та на які посилається у відзивах відповідач, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14.06.2012 у справі №1-257/2011 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області винесено вирок, за яким ОСОБА_1 засуджено до 8 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке йому належить на праві власності.
У листопаді 2020 року позивач мав намір здійснити відчуження належного йому об`єкта нерухомості на користь третьої особи, однак встановив наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запису про обтяження №457213 від 26.03.2013, винесеного державним реєстратором Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області Бредихіної М.С. (індексний номер - 1156542 від 26.03.2013).
Згідно відомостей вищезазначеного реєстру підставою для накладення означеного обтяження стала постанова державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції серія та номер: ВП №36069812 від 24.01.2013, яку прийнято державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №1-257/11, виданого 11.01.2013 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області про конфіскацію майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про що позивач дізнався із відповіді Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на адвокатський запит (вих. №04/12-1ас від 04.12.2020).
Також, відповідач повідомив, що 28.01.2016 ВП №36069812 завершене на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку).
Разом з тим, в означеній відповіді орган державної виконавчої служби зауважив, що надати більш детальну інформацію не має можливості у зв`язку з тим, що відповідно до п.2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 №1829/5, строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить 3 роки. Виконавчі провадження після закінчення терміну їх зберігання підлягають знищенню. Додатково відповідач наголосив, що повернення виконавчого документу відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку) не є підставою для зняття арешту з майна боржника.
ОСОБА_1 вважає чинність означеного арешту таким, що порушує його права на мирне володіння майном, у зв`язку з чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з означеною позовною заявою.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
З огляду на те, що згідно відповіді Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (лист вих. №04/12-1ас від 04.12.2020), на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП №36069812 з примусового виконання виконавчого листа №1-257/11, виданого 11.01.2013 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області про конфіскацію майна ОСОБА_1 , в межах якого постановою від 24.01.2013 ВП №36069812 накладено арешт на майно позивача, відтак позивач як учасник виконавчого провадження на підставі положень статті 287 КАС України має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до положень статті 48 Кримінально-виконавчого кодексу України (у редакції станом на 11.01.2013 (дата видачі Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області виконавчого листа у справі №1-257/11), суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося.
Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
Аналогічні приписи наявні в означеній нормі й у редації цієї статті станом на час вирішення питання про відкриття вищезазначеного виконавчого провадження.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон № 606; надалі у редакції, яка була чинною станом на час винесення постанови про накладення арешту на майно позивача), який втратив чинність з 05.01.2017 у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404).
Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
На підставі ч. 1 ст. 11 Закону № 606, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
У відповідності до п. 5, п. 6 ч. 3 ст. 11 Закону № 606, у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, а також має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.
Водночас, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону № 606, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, у разі якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.
При цьому, у ч. 5 ст. 47 Закону №606 визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №606, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:
1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;
2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (ч. 2 ст. 48 Закону №606).
Суд зазначає, що повернення виконавчого документу з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів існування на момент звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом незавершених виконавчих проваджень, у межах яких позивач виступає боржником та на майно якого накладено арешт, в тому числі і за виконавчим листом №1-257/11, виданим 11.01.2013 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області.
Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 50 Закону №606 (у редакції станом на 28.01.2016 - дата завершення виконавчого провадження №36069812) буловстановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно (ч. 3 ст. 50 Закону №606).
Положення вищенаведеної норми свідчать про те, що на момент завершення виконавчого провадження №36069812 у вигляді повернення до суду виконавчого листа №1-257/11, виданого 11.01.2013 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону №606, державний виконавець повинен був зазначити щодо скасування вжитих ним заходів примусового виконання рішення у вигляді зняття арешту з майна позивача.
Водночас, відомостей та доказів на підтвердження виконання органом державної виконавчої служби вимог означеної норми відповідачем до суду не надано.
Слід зауважити, що на момент видачі Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області виконавчого листа №1-257/11 (11.01.2013) та завершення виконавчого провадження №36069812 (28.01.2016) правовідносини щодо виконання рішень судів на той час регулювались Законом №606.
Натомість, станом на момент звернення ОСОБА_1 до суду в межах спірних правовідносин діє Закон №1404, відповідно до вимог п.6, 7 Розд. ХІІІ якого встановлено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження; виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом; після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
На підставі ч. 4, 5 ст. 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону №1404, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Враховуючи положення означеної норми у відносинах, які склалися на момент звернення ОСОБА_1 до суду з означеним позовом єдиною можливістю відновлення порушених прав позивача є зняття арешту з належного останньому майна на підставі рішення суду.
Положення як ч. 5 ст. 47 Закону №606, так і ч. 5 ст. 37 Закону 1404 визначають, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених законом.
Суд зазначає, що статтею 22 Закону №606 (станом на час видачі виконавчого листа) було встановлено, що посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох місяців, інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Отже, станом на момент видачі Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області виконавчого листа №1-257/11 (зокрема, 11.01.2013) строк його пред`явлення до виконання становив один рік.
Частиною 3 статті 23 Закону №606 визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.
Аналогічні приписи містить ч. 5 с. 12 Закону №1404.
Відтак, з урахуванням вищенаведених норм, строк повторного пред`явлення виконавчого документа - виконавчого листа №1-257/11, виданого Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області, сплинув у 2017 році, оскільки постановою державного виконавця від 28.01.2016 означений виконавчий документ повернуто стягувачу, а строк його пред`явлення до виконання складав один рік.
Крім того, фактичні обставини справи свідчать про те, що виконавче провадження з виконання означеного виконавчого документу станом на 07.12.2020, за відсутності доказів протилежного, є знищеним.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що на даний час відпала необхідність обтяження майна боржника, в рамках вказаного виконавчого провадження і накладений арешт порушує право позивача на вільне володіння та користування своїм майном, жодних підстав для продовження дії арешту майна позивача немає, що є достатньою підставою для зняття арешту, який накладений постановою державного виконавця від 24.01.2013 у виконавчому провадженні №36069812.
Аналіз наведеного в сукупності дає підстави для висновку, що арешт накладений на майно позивача за відсутності виконавчого провадження позбавляє можливості розпоряджатися своєю власністю, яка набута ним не лише після спливу строків для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
Відповідно до статті 139 КАС України - при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 287, 295 КАС України, суд,-
Зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції серія та номер: ВП №36069812 від 24.01.2013 при примусовому виконанні виконавчого листа №1-257/11, виданого 11.01.2013 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області про конфіскацію майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 КАС України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення суду складений 29.12.2020.

Суддя О.В. Царікова