Справа № 160/8517/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2021 року Справа № 160/8517/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 05.11.2018 року громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію»;
- зобов`язати відповідача поновити громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання в Україні;
В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що він не погоджується з рішенням про скасування дозволу на імміграцію в Україну та вважає його протиправним і необґрунтованим. Зауважив, що відповідно до аналогічного за змістом рішення відповідача від 26.07.2018 року відносно його дружини та дитини, було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну. Наведене рішення було прийнято з огляду на подання Новокодацького відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 24.04.2018 року, яке вмотивоване тим, що власник житлового приміщення, де дружина позивача - ОСОБА_2 є зареєстрованою, не надавав дозволу на реєстрацію останній, а також те, що працівники поліції не призначаючи почеркознавчої експертизи візуально встановили не тотожність підпису в заяві про реєстрацію місця проживання в графі «згода власника» з підписом у паспорті власника житлового приміщення. Постановою від 15.06.2018 року кримінальне провадження відносно дружини позивача було закрито, у зв`язку з не підтвердженням факту підроблення та використання завідомо підробленого документа, тому подання Новокодацького відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було видане безпідставно та без належних правових підстав, а рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну ухвалене на підставі такого подання є необґрунтованим, безпідставним та підлягає скасуванню. Зауважив, що рішення про закриття кримінального провадження відносно його дружини було прийнято 15.06.2018 року, тобто рішення про позбавлення дозволу та скасування посвідки було необґрунтовано прийняте відповідачем вже після минування такої необхідності, оскільки будь-яка протиправність дій виключена проведеним досудовим слідством. Оскаржуване рішення відносно позивача прийняте на тих самих підставах, що і відносно його дружини і дитини, а тому є протиправним і підлягає скасуванню. Окремо посилається на порушення відповідачем процедури щодо прийняття спірного рішення - не запрошення позивача для надання пояснень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
03.01.2019 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що дозвіл на імміграцію в Україну позивач отримав на тій підставі, що є чоловіком іммігранта (дружина громадянка Російської Федерації). 26.07.2018 року було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну у відношенні дружини позивача та їхньої дитини, у зв`язку з чим дозвіл на імміграцію в Україну позивача виданий на підставі документів, які втратили чинність, що є підставою на його скасування, з огляду на положення п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію». 05.10.2018 року до позивача надійшло подання Новокодацького відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про скасування дозволу на імміграцію позивача, у зв`язку з тим, що його дії загрожують громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, на підставі якого було складено обґрунтований висновок щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та прийнято рішення про скасування такого дозволу на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію». Видана на підставі дозволу на імміграцію посвідка на постійне проживання в Україні скасована відповідно до вимог Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року №321. Беручи до уваги викладене, відповідач вважає, що оскаржуване рішення прийнято з урахуванням всіх норм чинного законодавства та з дослідженням усіх обставин справи, а тому підстави для його скасування відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, судове засідання було призначено на 19 лютого 2019 року об 09 год. 30 хв.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року провадження по справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 0440/6869/18.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 року провадження по справі № 160/8517/18 було поновлено, судове засідання призначено на 09 серпня 2019 року об 09 год. 30 хв.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.08.2019 року провадження по справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/5639/19.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року провадження по справі № 160/8517/18 було поновлено, судове засідання призначено на 11.02.2021 року об 11 год. 00 хв.
11.02.2021 року сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, від позивача на електронну адресу суду надійшла заява, в якій він просив розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до п. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За наведених обставин та керуючись приписами ч.9 ст.205 КАС України, суд вирішив розглянути справу по суті в порядку письмового провадження, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Йорданського Хашимітського Королівства, уродженець Йорданії, паспорт типу НОМЕР_1 , виданий 09.12.2015 року та одружений з громадянкою Російської Федерації ОСОБА_2 .
16.10.2014 року рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.6 ст.4 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з тим, що він є чоловіком іммігранта - дружина має посвідку на постійне проживання в Україні.
04.05.2018 року за вх.№7053/1/1201-18 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулося Новокодацьке відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із поданням, у якому повідомлялося, що гр.Російської Федерації ОСОБА_2 отримала дозвіл на імміграцію в Україну разом із своєю неповнолітньою дитиною гр.Російської Федерації ОСОБА_3 на підставі свідомо неправдивих відомостей та своїми діями порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Згідно подання від 24.04.2018 року №453/2636 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_2 та її неповнолітній дитині встановлено, що власник житлового приміщення, де позивач є зареєстрованою не надавав дозволу на її реєстрацію. Також те, що працівники поліції встановили не тотожність підпису в заяві про реєстрацію місця проживання в графі "Згода власника" з підписом у паспорті власника житлового приміщення, а також те, що позивач порушила порядок звернення за дозволом про імміграцію в Україну тим, що надала документи в неперекладеному стані.
Рішенням ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 26.07.2018 року №48 було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці Російської Федерації, про те, що їй разом із її неповнолітньою дитиною громадянкою Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі пункту 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

13.09.2018 року на адресу відповідача надійшло подання Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 12.09.2018 року №55/15-8121, у якому вказано, що даний орган вбачає за доцільне розглянути питання щодо скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання громадянину Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.10.2018 року за вхідним №16697/1/1201-18 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшло подання Новокодацького відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про скасування дозволу на імміграцію громадянину Йорданії ОСОБА_1 на підставі пунктів 1 та 5 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», оскільки: його дружина отримана дозвіл на імміграцію на підставі свідомо неправдивих відомостей; після отримання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання позивачем, його дружина виїхала за межі України та по теперішній час знаходиться за територією України, у зв`язку з чим можливо припустити, що шлюб між позивачем та його дружиною є фіктивним; згідно бази даних адміністративних правопорушень протягом 2013-2015 років позивач неодноразово порушував правила дорожнього руху, тому його дії загрожують громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

05.11.2018 року заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що дозвіл на імміграцію було надано на підставі документів, які втратили чинність, оскільки дозвіл на імміграцію в Україну у відношенні ОСОБА_2 та її неповнолітньої дитини було скасовано.

На підставі наведеного вище висновку, 05.11.2018 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було прийнято рішення №76 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, яким ОСОБА_1 , на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 16.10.2014 року та скасовано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 02.12.2014 року, відповідно до вимог п.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року №321.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 05.11.2018 року громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-III (далі - Закон №2491).

Згідно з ст.1 Закону №2491 (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію; довгострокова віза - наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі дозвіл, необхідний для в`їзду іноземця та особи без громадянства на постійне місце проживання в Україну; законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників.

В силу приписів статті 3 Закону №2491 правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.4 Закону №2491 дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: 1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; 2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; 3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США;4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; 5) особи, які раніше перебували в громадянстві України; 6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти; 8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми;9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

Згідно із ст.12 Закону №2491 дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 (далі - Порядок №1983, в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення) дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з п.22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Пунктом 23 Порядку №1983 передбачено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до ч.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року №321 ( далі - Порядок №321, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2014 року, після проведення визначених імміграційним законодавством перевірок, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, у зв`язку з не виявленням підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну, було підготовлено висновок про надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну та прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну. Дозвіл на імміграцію позивачу було надано на підставі п.6 ст.4 Закону №2491, оскільки він є чоловіком іммігранта.

05.11.2018 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було прийнято рішення №76 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та скасована посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 02.12.2014 року.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання позивача стало скасування дозволу на імміграцію в Україну його дружини - ОСОБА_2 та дитини - ОСОБА_3 , з огляду на те, що документи на підставі яких було видано дозвіл позивачу втратили чинність.

Питання правомірності прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 26.07.2018 року № 48 громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її дитині - громадянину Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі п.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" було предметом розгляду адміністративної справи №160/5639/19.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №160/5639/19 позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Новокодацьке відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 26.07.2018 року № 48 громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її дитині - громадянину Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі п.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію".

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 р. в адміністративній справі №160/5639/19 залишено без змін.

Ухвалою Колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 160/5639/19.

Під час розгляду справи №160/5639/19 судами було встановлено, що в Новокодацькому ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходилися матеріали кримінального провадження №0000181 від 25.01.2018 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, в межах якого було позбавлено дозволу на імміграцію ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 15.06.2018 року, в ході досудового розслідування було проведено ряд слідчих та процесуальних дій, направлених на збір доказів щодо підроблення ОСОБА_2 підпису гр. ОСОБА_4 про надання згоди про реєстрацію в його помешканні останньої за адресою: АДРЕСА_1 та в подальшому після отримання якого, вона була документована посвідкою на постійне проживання в України. Факт підроблення та використання завідомо підробленого документа гр. ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження під час проведення досудового розслідування.

На підставі встановлених обставин, суди прийшли до висновку, що на час прийняття відповідачем рішення від 26.07.2018 року №48 визначені ст.12 Закону України №2491 підстави для скасування дозволу на імміграцію не існували.

З урахуванням викладеного, суди прийшли до висновку, що фактично відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості оскаржуваного рішення від 26.07.2018 року №48, а тому визнали його протиправним та скасували.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 26.07.2018 року № 48, у зв`язку з прийняттям якого було прийнято рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №76 від 05.11.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», визнано протиправним та скасовано у судовому порядку, суд прийшов до висновку, що наразі відсутні правові підстави для скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 02.12.2014 року.

При цьому, судом приймається до уваги також те, що на час прийняття відповідачем рішення від 26.07.2018 року №48, визначені ст.12 Закону України №2491 підстави для скасування дозволу на імміграцію не існували, а отже у відповідача не було законних підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну від 26.07.2018 року № 48 громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її дитині - громадянину Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі п.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" та, як наслідок, не існували правові підстави для скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

На підставі викладеного вище, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №76 від 05.11.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» є обґрунтованими та такими, щр підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийняття спірного рішення №76 від 05.11.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», тому суд вважає його протиправним та таким, що підлягає скасування.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача поновити громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання в Україні, суд зазначає наступне.

Пунктом 24 Порядку №1983 визначено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

Відповідно до ч.4 п.72 Порядку №321 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі її скасування.

Згідно з п.п. 78 Порядку №321 рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

Пунктом 79 Порядку №321 визначено, що ДМС, територіальний орган ДМС мають право переглянути рішення, прийняте відповідно територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, за наявності підстав зобов`язати їх відмінити попереднє рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування і прийняти нове рішення на підставі раніше поданих документів.

З вищевикладених норм випливає, що у зв`язку з оскарженням рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №76 від 05.11.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , провадження у справі позивача з питань імміграції було припинено до прийняття відповідного рішення у цій справі.

При цьому, рішення суду, яким скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №76 від 05.11.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянина Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 є підставою для прийняття нового рішення на підставі раніше поданих документів.

За наведених обставин суд вважає достатнім способом захисту порушеного права позивача саме визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №76 від 05.11.2018 року.

З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №76 від 05.11.2018 року громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на користь позивача ? суми сплаченого ним судового збору, а саме - 704,80 грн.

Частиною 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (громадянин Йорданського Хашимітського Королівства, уродженець Йорданії, паспорт типу НОМЕР_1 , виданий 09.12.2015 року) до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. В.Липинського, 7, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №76 від 05.11.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (громадянина Йорданського Хашимітського Королівства, паспорт типу НОМЕР_1 , виданий 09.12.2015 року) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири грн.) 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено 10.03.2021 року.

Суддя О.М. Неклеса