Справа № 308/13652/20
Суддя: Малюк В. М.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання - Матіко Я.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_1 та його адвоката - Цебрик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та його представника - адвоката Цебрик Любомира Васильовича до Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що постановою інспектора 1 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Кльоба І.І., серія ЕГА №106527 від 09.12.2020 року, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 44-3 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Вказану постанову позивач отримав 09.12.2020 року та з такою незгідний, оскільки вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є протиправною. Зазначає, що він не вчиняв жодного адміністративного правопорушення, крім того було порушено порядок притягнення його до відповідальності.

У зв`язку з вищенаведеним, просив постанову серії ЕГА №106527 від 09.12.2020 року, якою позивача притягнено до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 статті 44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень - скасувати.

Ухвалою судді від 23.12.2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі, поновлено строк звернення до адміністративного суду, звільнено позивача від сплати судового збору до ухвалення рішення по суті та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній звертає увагу на те, що постанова винесена у відповідності до вимог закону, на підставі належної оцінки доказів, а вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивачу було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі право на правову допомогу, всі усні доводи позивача були взяті до уваги, письмових пояснень позивач не надав. Також у відзиві вказується на те, що постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, позивачем в межах розгляду даної справи не було. Вина позивача підтверджується поясненнями заявника ОСОБА_2 , яка повідомила на спецлінію «102», що в приміщенні магазину «все від 2 гривень» за адресою : АДРЕСА_1 особа перебуває без вдягнутих засобів індивідуального захисту (маски або респіратора). Даний факт підтверджується відомостями з підсистеми ІПНП. З огляду не вищевказане, відповідач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Цебрик Л.В., подано до суду відповідь на відзив в якому адвокат зазначає непогодження з доводами відзиву та просить його відхилити з наступних підстав. Інспектор не виявляв позивача в приміщенні магазину, а тому не міг встановити факт того, що позивач не одягав маску в магазині. Посилання відповідача на пояснення заявниці є неспроможними. Крім того, позивач зазначає, що в оскарженій постанові відповідача немає посилання на постанову КМУ від 20.02.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, тому постанова неналежним чином обґрунтована. З цих підстав просить визнати відзив на позов неспроможним та задоволити позов.

У судовому засідання ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що в приміщенні магазину не перебував, а стояв на вулиці, очевидцем чого був громадянин ОСОБА_3 . На його думку відповідачем порушено його права. Вважає винесену відносно нього постанову незаконною, а тому просить суд таку скасувати.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Цебрик Л.В. у судовому засіданні зазначив, що порядок розгляду справи інспектором не відповідав вимогам ст. 279 КУпАП, обставини передбачені ст. 280 КУпАП не з`ясовувалися, докази роз`яснення прав позивача як особи, яка притягувалася до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі щодо отримання ним правової допомоги в матеріалах справи відсутні. Повідомив також, що позивач не перебував в приміщенні магазину, а стояв на вулиці біля нього. Також представник звертає увагу на те, що в постанові не було зазначено постанови КМУ від 20.02.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2. Крім того зауважив про порушення відповідачем ст. 245 КУпАП в якій вказано, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Також представник підтримав подану ним відповідь на відзив, з викладеними в такій мотивами, та просив суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі, скасувавши оскаржувану ними постанову.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, своєчасно і належним чином. В матеріалах справи міститься відзив на адміністративний позов представника УПП в Закарпатській області, у якій останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав суду, він був очевидцем події. В той час проходив по АДРЕСА_1 і побачив ОСОБА_1 біля якого стояли поліцейські. Останні повідомили йому, що складають протокол відносно ОСОБА_1 , за те, що він, начебто, перебував у приміщенні магазину без одягнутої маски. При цьому, поліцейські повідомили йому, що вони не були очевидцями факту перебування позивача в приміщенні магазину без маски. Додав, що свідків зазначеної події не було.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його адвоката Цебрик Л.В. та свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №106527 від 09.12.2020 року, винесеної інспектором 1 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Кльоба І.І, 09.12.2020 року, о 15 год. 21 хв. ОСОБА_1 перебував у приміщенні магазину «все від 2 гривень», що за адресою : АДРЕСА_1 , без одягнутих засобів індивідуального захисту (маски).

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», постановою КМУ від 20.02.2020 № 641 « Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2 та ст.286 КАС України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП)

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 вказаного Закону, карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Диспозицією ч.2 ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з вимогами п.п.1 п.2 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції чинній на час вчинення правопорушення) на території України на період дії карантину забороняється, зокрема, перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Тобто законодавцем встановлені певні обмеження з метою запобігти поширенню інфекції, в тому числі перебування, на період дії карантину, в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Дослідивши зміст оскаржуваної постанови, суд встановив, що відповідачем не вказано та не роз`яснено позивачу пункти вищезгаданої постанови КМУ, чим порушено його права.

Згідно ст. 71 КАСУ обов`язок доказування покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. Відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що він не порушував правил карантину та не доведено правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивачу не було належним чином роз`яснено його права, в тому числі щодо можливості отримання ним правової допомоги.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

На підтвердження вини позивача про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, відповідачем, разом з відзивом на позовну заяву, надано суду компакт-диск DVD-R з відеофайлами.

Дослідивши вказаний доказ в судовому засіданні суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису подій інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, слідує, що таким не зафіксованого факту перебування позивача в приміщенні магазину. На відео прослідковується той час, коли працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 , який в той час знаходиться на вулиці. Разом з ОСОБА_1 знаходився свідок ОСОБА_3 , який в судовому засіданні підтвердив той факт, що ОСОБА_1 перебував на вулиці, а не в приміщенні магазину «все від 2 гривень».

Крім цього, з наданого відповідачем відеозапису, слідує, що під час винесення оскаржуваної постанови, відповідачем не було дотримано вимог передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема позивачу не було роз`яснено прав вказаних в даній нормі закону, що судом оцінюється не інакше як порушення права особи на захист.

Інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП матеріали справи не містять.

Поряд з цим, як слідує з матеріалів справи, працівники поліції прибули на місце запровадження відносно ОСОБА_1 протоколу, у зв`язку із поступленням на спецлінію «102» повідомлення від ОСОБА_2 про те, що « … за адресою АДРЕСА_1 , в магазині «все від 2 гривень» перебуває особа, яка відмовляється одягнути маску…».

Однак, матеріали справи, не місять пояснень ОСОБА_2 , що це саме ОСОБА_1 перебував у приміщенні магазину, та що саме ця особа допустила правопорушення.

Вказаних пояснення і не приєднано відповідачем до відзиву.

Крім цього, згідно повідомлення ОСОБА_2 місце вчинення правопорушення зазначено АДРЕСА_1 , тоді як в оскаржуваній позивачем постанові вказано місце вчинення правопорушення : АДРЕСА_1 .

Виходячи з вказаного, у суб`єкта владних повноважень, жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення саме на позивача штрафу, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, не було в наявності та, відповідно, не долучено до матеріалів справи, а єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд вважає, що зазначена постанова не може розглядатися як доказ вини особи, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові, а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та достатніми доказами.

Беручи до уваги те, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, відповідачем до суду не надано, то суд змушений приймати рішення на підставі наявних доказів і констатувати той факт, що порушення позивачем вимог ч.2 ст.44-3 КУпАП не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, та і до того ж спростовується вищевказаними доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 44-3 КУпАп не надано.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Виходячи із норм викладених в ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В порушення законодавчих положень відповідачем не з`ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою , з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановленні в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, враховуючи те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем доказів щодо правомірності свого рішення суду надано не було, не було надано відповідних доказів, які б підтверджували скоєння позивачем інкримінованого йому правопорушення, будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суда відсутні, суд приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, є підставою для скасування постанови серії ЕГА №106527 від 09.12.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 статті 44-3КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.5,8,14,22,72-79,136,211,220,241-246,250,271,286 КАС України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 та його представника - адвоката Цебрик Любомира Васильовича до Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задоволити.

Постанову серії ЕГА №106527 від 09.12.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 статті 44-3КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень - скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст.286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.03.2021 року.

Суддя В.М. Малюк