Справа № 440/560/20
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Г.В. Костенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 р. Справа № 440/560/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2020, по справі № 440/560/20

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України , Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправними дії та скасувати рішення ДФОП Міністерства внутрішніх справ України, оформлене листом № 18813/15-2019 від 16.12.2019 про відмову в затвердженні та призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області вчинити дії щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ДФОП МВС України, оформлене листом №18813/15-2019 від 16.12.2019, про відмову в затвердженні та призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно висновку УМВС України в Полтавській області щодо виплати грошової допомоги від 04.12.2019.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування зазначив про порушення встановленої процедури вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги допущені саме Ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області. Міністерство внутрішніх справ України звертало увагу, що саме надіслання Ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області пакету документів, що не відповідає п. 4, 7 Порядку № 850, стало підставою повернення зазначених документів відповідачем без прийняття відповідного рішення.

Крім того, відповідач вказав, що оскільки позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, то має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідив докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судовим розглядом, у період з 01.12.1983 по 08.12.1999 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

З 25.07.1986 по 25.08.1986 старший лейтенант внутрішньої служби, інженер загону ВПО по охороні Кременчуцького нафтопереробного заводу ОСОБА_1 перебував у зоні Чорнобильської АЕС на підставі наказу Управління внутрішніх справ виконкому Полтавської обласної Ради народних депутатів від 16.09.1986 № 105лс.

Відповідно до акту огляду МСЕК серії АВ № 0021549 ОСОБА_1 з 22.01.2019 встановлено ІІ (другу) групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, із 70% професійної працездатності, що також підтверджено довідкою № 293-С Військово-лікарської комісії МВС України від 02.12.1999.

26.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Управлінням МВС України в Полтавській області складено та направлено до МВС України висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ.

Листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 16.12.2019 № 18813/15-2019 матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності повернуто до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області.

Листом УМВС України в Полтавській області від 26.12.2019 № 4/2830 позивача повідомлено про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 850.

Не погодившись із відмовою у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до абз. 2, 3 п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та ст. 23 Закону України "Про міліцію".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ та Порядком № 850.

Так, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

При цьому, на виконання наведеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно з п.п. 2 п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до п. 7-8 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Пунктом 9 Порядку № 850 МВС передбачено, що в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, саме на Міністерство внутрішніх справ України покладено обов`язок вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги на підставі документів, направлених керівником органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції.

З 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Втім, за змістом п. 15 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Отже, колегія суддів зазначає, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Судовим розглядом встановлено, що Ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області складено висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ.

У той же час, відмова позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги обґрунтована тим, що останній є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 та належить до осіб, які мають право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 48 якого передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров`ю в порядку та розмірах, установлених Кабінетом міністрів України.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, ОСОБА_1 у період по 1999 рік проходив службу в органах Державної пожежної охорони.

Статтею 16 Закону України "Про міліцію" визначено, що особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про пожежну безпеку" (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) особовий склад державної пожежної охорони поділяється на рядовий та начальницький. Особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони присвоюються відповідно до чинного законодавства спеціальні звання внутрішньої служби.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про пожежну безпеку" порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114.

Відповідно до п. 1 зазначеного Положення до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Пунктом 2 Положення передбачено, що спеціальне звання сержант внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню сержанта міліції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що указом Президента України від 27.01.2003 № 47/2003 "Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій" органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і передані до складу МНС України у 2003 році.

Крім того, у рішенні Конституційного суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини сьомої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа щодо права на пільги) Конституційний суд зазначив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У ході судового розгляду встановлено, що позивач під час виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у званні лейтенанта внутрішньої служби проходив службу в Управлінні державної пожежної охорони, як складової частини структури Управління Міністерства внутрішніх справ.

Також, слід враховувати, що звільнений з органів внутрішніх справ позивач був на підставі "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991.

Таким чином, є безпідставними твердження стосовно нерозповсюдження на спірні правовідносини ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" в редакції Закону України "Про внесення змін до ст. 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" № 208-VІІІ від 13.02.2015, внаслідок відсутності спеціального звання міліції у позивача.

У свою чергу, п. 14 Порядку № 850 визначений вичерпний перелік підстав відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, а саме: призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Доказів існування вищенаведених обставин у ході судового розгляду відповідачами не надано, визначених у п.14 Порядку № 850 підстав для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, відповідач не навів.

Таким чином, встановивши, що позивач при проходженні служби в Управлінні державної пожежної охорони, як складової частини структури Управління Міністерства внутрішніх справ, який отримав захворювання, виконуючи задачі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд першої інстанції правомірно встановив, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з Порядком та умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо правомірності дій Міністерства внутрішніх справ України при розгляді документів щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу, та порушення встановленої процедури при цьому саме Ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Міністерство внутрішніх справ України звертало увагу, що саме надіслання Ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області пакету документів, що не відповідає п. 4, 7 Порядку № 850, стало підставою повернення зазначених документів відповідачем без прийняття відповідного рішення.

Після надходження передбачених Порядком № 850 документів, МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Однак, у даному випадку Міністерство внутрішніх справ України досліджувало документи, подані позивачем, і їх було протиправно повернуто, але з підстав, які свідчать, що розгляд фактично відбувся і не визнається саме право позивача на отримання допомоги.

За таких обставин колегія суддів вказує, що не зважаючи на форму вирішення звернення позивача, має місце відмова по суті звернення і позивач потребує ефективного судового захисту.

У ході судового розгляду передбачених законом підстав для відмови у виплаті допомоги відповідачем не наведено і їх наявність не встановлено.

Також відповідачем не доведено наявності у нього можливостей вибору різних видів правомірної поведінки на його розсуд, що б свідчило про дискреційні повноваження з питань, що стосуються предмету спору.

Отже, повноваження відповідача у питанні призначенні одноразової грошової допомоги не є дискреційними.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 у справі № 281/490/17 (№ К/9901/48241/18).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 № 850.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 по справі № 440/560/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов І.С. Чалий