Справа № 560/8742/20
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8742/20
РІШЕННЯ

іменем України

09 березня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 203401 від 29 вересня 2020 року, винесену начальником Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області Віталієм Дзюбою, якою постановлено стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 адміністративно - господарський штраф в сумі 17000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки RENAULT, моделі Magnum 460, тип - спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, а також спеціалізованого напівпричепу марки KNAPEN, модель - KOWF 390А, тип - загальний напівпричіп загальний напів-бортовий-Е, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 і НОМЕР_4 відповідно.

Позивач вказує, що згідно з товарно-транспортною накладною № 47 від 20 серпня 2020 року автомобільний перевізник - ФОП ОСОБА_2 , здійснював перевезення згаданим вантажним автомобілем з причепом вантажу - ячмінь пивоварний врожаю 2020 року насипом вагою брутто 40,04 тонн, з пункту навантаження - Хмельницька область, смт. Війтівці, до пункту розвантаження - м. Лисичанськ, вантажовідправник (замовник) - СФГ "Родина", вантажоодержувач - ТОВ "ЛИСПИ". Керування вантажним автомобілем за вказаним маршрутом здійснював водій ОСОБА_3 .

Крім цього, позивач зазначив, що згідно з матеріалами справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, 20 серпня 2020 року о 02:37 на 36 км а/д М-06 Київ-Чоп на підставі направлення на рейдову перевірку від 13 серпня 2020 року №000219 Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, щотижневого графіку рейдових перевірок головним спеціалістом ВДК та нагляду на вантажному транспорті Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Прокопчуком Я.М. і старшим державним інспектором ВДК та нагляду на вантажному транспорті Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Мартиновим В.П. проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки RENAULT, моделі Magnum 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, зі спеціалізованим напівпричепом марки KNAPEN, модель - KOWF 390А, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_1 .

За результатами розгляду вищевказаних матеріалів про порушення законодавства про автомобільний транспорт, начальником Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 203401 від 29 вересня 2020 року, якою постановлено стягнуги з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф в сумі 17000 грн.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена Управлінням Укртрансбезпеки у Хмельницькій області без повного та всебічного встановлення обставин, що мають значення, на підставі неналежних і зібраних з порушенням законодавства доказів, порушуючи майнові права та законні інтереси позивача, який не був перевізником вантажу, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

20 січня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо задоволення адміністративного позову та зазначає, що категорично не погоджується з позовними вимогами викладеними в позовній заяві, вважає їх безпідставними та невірними.

09 лютого 2021 року до суду, від позивача, також надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначив, що відповідач приймаючи оскаржувану постанову діяв без врахування усіх обставин, що мають значення, тому просить задоволити адміністративний позов з підстав викладених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ФОП ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки RENAULT, моделі Magnum 460, тип - спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, а також спеціалізованого напівпричепу марки KNAPEN, модель - KOWF 390А, тип - загальний напівпричіп загальний напів-бортовий-Е, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

20 серпня 2020 року на 36 км автодороги М-06 Київ-Чоп на підставі направлення на рейдову перевірку від 13 серпня 2020 року №000219 Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, щотижневого графіку рейдових перевірок головним спеціалістом ВДК та нагляду на вантажному транспорті Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Прокопчуком Я.М. і старшим державним інспектором ВДК та нагляду на вантажному транспорті Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Мартиновим В.П. проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки RENAULT, моделі Magnum 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, зі спеціалізованим напівпричепом марки KNAPEN, модель - KOWF 390А, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать ФОП ОСОБА_1 .

Під час зважування транспортного засобу марки RENAULT, моделі Magnum 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, зі спеціалізованим напівпричепом марки KNAPEN, модель - KOWF 390А, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було встановлено, що фзагальна вага транспортного засобу становила 40100 кг., навантаження на строєну вісь 24460 кг., що на 2460 кг. більше за нормативно допустиме.

За результатами проведеного вагового контролю, посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт №243148 від 20 серпня 2020 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажиріів і вантажів автомобільним транспортом, розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 45099/1 від 20 серпня 2020 року до ТТН №47 від 20 серпня 2020 року на суму 544,32 євро і розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 45099/2 від 20 серпня 2020 року до ТТН №47 від 20 серпня 2020 року на суму 154,20 євро.

Крім того, за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, 29 вересня 2020 року Управлінням Укртрансбезпеки у Хмельницькій області винесено постанову №203401 про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн., за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погодившись з правомірністю вказаної постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).

Згідно з ст. 5 Закону № 2344-III, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2344-III, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з п. 14 Порядку № 1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до абз. 2 п. 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 34 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Абзацом 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, як зазначено в абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників.

Визначальним в межах розгляду цієї справи суд вважає встановлення факту того, чи є позивач перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, адже основні доводи позивача полягають саме в тому, що відповідач протиправно застосував адміністративно-господарський штраф до неналежного суб`єкта правопорушення.

Так, згідно із статтею 1 Закону № 2344-III: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Крім того, статтею 33 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Отже, відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме автомобільні перевізники, а не власники транспортних засобів, за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього у відповідності до статті 1 ПДР.

Судом встановлено, що станом на день рейдової перевірки 20 серпня 2020 та складання акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом № 243148 від 20 серпня 2020 року, на підставі якого у подальшому було винесено оскаржувану постанову, позивач ФОП ОСОБА_1 дійсно було власником транспортного засобу марки RENAULT, моделі Magnum 460, тип - спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, а також спеціалізованого напівпричепу марки KNAPEN, модель - KOWF 390А, тип - загальний напівпричіп загальний напів-бортовий-Е, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Водночас, як стверджує позивач, вищевказаний транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_3 на момент проведення контролюючим органом рейдової перевірки 20 серпня 2020 року перебував у користуванні іншої особи, яка використовувала його у своїй господарській діяльності для здійснення перевезень.

Додатковим підтвердженням цих обставин позивач надає товарно-транспортну накладну № 47 від 20 серпня 2020 року, в якій відображено, що автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_2 , замовник ТОВ "Лиспи" (а не власник транспортного засобу) у даному випадку є автомобільним перевізником.

При цьому суд зауважує, що вказана накладна була у розпорядженні відповідача, знаходилася в матеріалах справи щодо порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, однак не була врахована під час прийняття оскаржуваної постанови.

В цьому контексті суд зазначає, що основним нормативно-правовим актом, що визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання, є Господарський кодекс України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Крім того, господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Також частиною другою статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства

Згідно зі статтею 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а якщо цей договір укладено за участю фізичної особи, то він підлягає нотаріальному посвідченню.

Крім того, суд враховує приписи частини першої статті 50 Закону № 2344-III, згідно з якими договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Таким чином, товарно-транспортна накладна № 47 від 20 серпня 2020 року на переконання суду може вважатися самостійним документом на підтвердження факту укладення договору перевезення і безспірно свідчити про те, що в даному випадку саме ФОП ОСОБА_2 , а не позивач як власник транспортного засобу, є автомобільним перевізником.

Відтак оскаржувана постанова № 203401 від 29 вересня 2020 року визнається судом протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Крім того, встановлені судом неповнота з`ясування обставин справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт та помилкове застосування відповідачем норм матеріального права при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності є безумовною підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, що у свою чергу виключає необхідність надання оцінки іншим аргументам позивача на підтримку заявлених позовних вимог.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області про застосування адміністративно - господарського штрафу №203401 від 29 вересня 2020 року.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 )
Відповідач:Придністровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (вул. Соборна, 75, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39816845)

Головуючий суддя П.І. Салюк