Справа № 820/3743/15
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 р.Справа № 820/3743/15

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 27.11.20 року по справі № 820/3743/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 19.11.2014 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 19.11.2014 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток фінансових установ, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України, за винятком страхових організацій на суму 1 117 300, 50 грн., з яких основний платіж 744 867,00 грн., штрафні санкції 372 433,50 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 19.11.2014 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 3 880 947,00 грн. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" (вул. Шевченка, буд. 28-а, Харків, 61013, ) судовий збір у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України в Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року та ухвалити постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, що в силу положень ст.317 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового судового рішення. Вказує, що перевіркою правомірно встановлено порушення TOB "Акцептор" вимог пп.135.4.1 п. 135.4, п.п. 135.5.4 п.135.5 ст.135; п.137.1, п.137.18 ст. 137; п.п. 153.8.1 п.153.8 ст.153; п. 150.1 ст.150 Податкового кодексу України, з урахуванням пункті 3 підрозділу 4 Розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, у результаті чого зменшено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2012 рік на 96629,0 грн., за 2013 рік на 3883947,0 грн. та занижено податок на прибуток у періоді, що перевірявся, на загальну суму 744 867,0 грн. Крім того, на порушенням вимог п.153.8 ст.153 Податкового кодексу України, TOB "Акцептор" завищено збиток від операцій з цінними паперами за 2012 рік, у тому числі: з акціями - на 1 541 533,0 грн.; з облігаціями - на 130658,0 грн.; з векселями - на 642 900,0 грн. Вважає, що жодна з обставин, наведених в позовній заяві, не впливає на обов`язковість позивача дотримуватись вимог чинного законодавства, а тому не може бути підставою для скасування законно прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

Головним управлінням ДПС у Харківській області подано до суду клопотання про заміну сторони відповідача по справі, в якому просило замінити відповідача - Головне управління ДПС у Харківській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, до якого, у тому числі, включено Головне управління ДПС у Харківській області.

Згідно з абз.4 п.3 вказаної постанови Державна податкова служба повинна забезпечити утворення територіальних органів Державної податкової служби відповідно до статті 21-1 Закону України Про центральні органи виконавчої влади.

Абзацом 3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Згідно з абз.4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом ДПС України від 30.09.2020 року №529 утворено як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено Головне управління ДПС у Харківській області.

14.12.2020 року було проведено державну реєстрацію створення Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу юридичної особи-ДПС України, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за №008085321.

Згідно з наказом ДПС України від 24.12.2020 року №755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893.

Таким чином, повноваження і функції територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893 передано територіальними органами ДПС України, утвореним як її відокремлені підрозділи, зокрема, Головному управлінню ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне клопотання про заміну відповідача у справі задовольнити, замінити Головне управління ДПС у Харківській області на суб`єкта владних повноважень, який представляє інтереси органів ДПС України - Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код в ЄДРПОУ ВП: 43995469), як правонаступника.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідачем проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Акцептор» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складений акт №6140/22-02/31152642 від 31.10.2014 року (т. 1 а.с. 17-36).

Перевіркою встановлено порушення п.п.135.4.1, п.135.4, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135; п.137.1, п.137.18 ст.137; п.п.153.8.1 п.153.8 ст.153; п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України від 02.12.10 року №2755- VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого ТОВ «Акцептор» зменшено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток: за 2012 рік на суму 96 629, 00 грн.; за 2013 рік на суму 3 883 947, 00 грн., та занижено податок на прибуток на загальну суму 744 867, 00 грн., у тому числі: 1 квартал 2012 року на суму 160 094, 00 грн.; півріччя 2012 року на суму 443 173, 00 грн.; три квартали 2012 року на суму 631 376, 00 грн.; 2012 рік на суму 727 419, 00 грн.; 2013 рік 17 448, 00 грн.

Як встановлено в акті перевірки ТОВ «Акцептор» до складу інших витрат віднесено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) року, а саме: у 2012 році 248 057, 00 грн., у 2013 році 344 686, 00 грн.

Внаслідок порушення п.153.8 ст.153 Податкового кодексу України ТОВ «Акцептор» завищено збиток від операцій з цінними паперами за 2012 рік, у тому числі: - з акціями на суму 1 541 533, 00 грн.; - з облігаціями на суму 130 658, 00 грн.; з векселями на суму 642 900, 00 грн.

Позивач не погодився з такими висновками акту перевірки і керуючись п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України, надав відповідачу заперечення на акт перевірки, 14 листопада 2014 року відповідачем була надана відповідь на заперечення до акту перевірки, відповідно до якої висновки акту перевірки залишені без змін .

На підставі вказаного акту перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № та № від 19.11.2014 року .

Не погодившись з висновками акту перевірки та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач скористався правом адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень, відповідно до приписів ст.56 Податкового кодексу України, в результаті якого податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення .

Позивач, не погодившись з позицією контролюючого органу, звернувся до суду із даним позовом.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2015 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" задоволено повністю та скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Інспекція подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 28.11.2019 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Підставою для направлення справи на новий розгляд стало те, що суд касаційної інстанції не погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції внаслідок не надання оцінки всім обставинам, яким контролюючий орган пов`язує порушення позивачем податкового законодавства, зокрема внаслідок не включення до складу доходів отриману від ОСОБА_1 (довірителя) винагороду у розмірі 3000,00 грн., а також віднесення до складу інших доходів нарахованих, але не отриманих відсотків по забезпеченим відсотковим облігаціям у розмірі 12109, 00 грн. Також, не встановлено судами, яким чином такі порушення, наведенні у акті перевірки, вплинули на загальну суму грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємства, визначених у відповідних податкових повідомленнях-рішеннях.

При новому розгляді , задовольняючи позовні вимоги частково , суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 19.11.2014 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток фінансових установ, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України, за винятком страхових організацій на суму 1 117 300, 50 грн., з яких основний платіж 744 867,00 грн., штрафні санкції 372 433,50 грн. та № від 19.11.2014 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 3 880 947,00 грн., винесені всупереч приписів чинного законодавства, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст.134 ПК України у цьому розділі об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Відповідно до п.п.135.1-135.3 ст.135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу. Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів.

Підпунктом 135.4.1 п.135.4 ст.135 ПК України встановлено, що дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов`язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Згідно з пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України інші доходи включають, зокрема вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

За приписами пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Як вбачається з акту перевірки контролюючий орган дійшов висновку , що позивачем в порушення ст.135 ПК України не включено до складу інших витрат у 2012 році суми умовно нарахованих процентів на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду за договорами:

- купівлі-продажу цінних паперів №1011/11-Д-4 від 11.10.2011 р., укладеного з ТОВ «БЮРО СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ», який було розірвано 25.10.2011 р. із зазначенням терміну повернення грошових коштів до 25.10.2012 р. Згідно додаткового договору №1-1011/11-Д-4 до додаткової угоди від 25.10.2012 р. до договору купівлі-продажу цінних паперів № 1011/11-Д-4 від 11.10.2011 р. термін повернення грошових коштів 30.12.2013 р.;

- купівлі-продажу цінних паперів №1011/12-Д-2 від 12.10.2011 р., укладеного з ТОВ «Комунікаційний центр», який було розірвано 25.10.2011 р., із зазначенням терміну повернення грошових коштів до 25.10.2012 р. Згідно додаткового договору №1-1011/12-Д-2 від 25.10.2012 р. до договору купівлі-продажу цінних паперів №1011/11/12-Д-2 від 12.10.2011 р. термін повернення грошових коштів 30.12.2013 р.

На думку контролюючого органу, вказані вище договори купівлі-продажу цінних паперів фактично по суті відповідають договорам поворотної фінансової допомоги (договори не передбачають нарахування процентів та кошти є обов`язковими для повернення), отримані грошові кошти є поворотною фінансовою допомогою, які були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи відповідачем у 2012 році проводилась планова виїзна перевірка ТОВ «Акцептор», за результатами якої складено акт № 647/22-8/31152642 від 28.04.2012 р. та винесені податкові повідомлення-рішення № від 23.05.2012 р. зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 992 228, 00 грн., № від 23.05.2012 р. нарахований податок на прибуток у розмірі 99 842, 00 грн.

Підставою для зменшення відповідачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 992 228, 00 та, відповідно, донарахування податку на прибуток у розмірі 99 842, 00 грн., серед іншого, було не нарахування та не включення до складу доходів у 4 кварталі 2011 року, в порушення пп.135.5.4 п.135.4 ст.135 ПК України, умовно нарахованих процентів на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у сумі 737 096, 81 грн. за договорами купівлі-продажу цінних паперів №1011/11-Д-4 від 11.10.2011 р., укладеного з ТОВ «БЮРО СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ» та купівлі-продажу цінних паперів №1011/12-Д-2 від 12.10.2011 р., укладеного з ТОВ «Комунікаційний центр».

Так, ТОВ «Акцептор» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду із предметом спору, близьким до того, що є в даній адміністративній справі, а саме щодо оскарження податкових повідомлень-рішень № та № від 23.05.2012 р.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 року у справі №2а-12617/12/2070, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.04.2016 року, задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, оскільки договори купівлі-продажу цінних паперів №1011/11-Д-4 від 11.10.2011 р. та №1011/12-Д-2 від 12.10.2011 р. не відповідають визначенню договору поворотної фінансової допомоги та не місять ознак удаваних правочинів.

Частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, розгляд спірних питань щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 19.11.2014 року нерозривно взаємопов`язаний із вищенаведеними судовими рішеннями, а тому немає правової або процесуальної можливості надати іншу оцінку характеру правовідносин, ніж те, що вже встановлено судами. Така оцінка судами вже надана та фактичні обставини встановлені. Під час адміністративного оскарження, позивачем у судовому порядку доведено безпідставність та необґрунтованість нарахування умовних процентів за договорами купівлі-продажу цінних паперів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначати у 2014 році, як порушення, що виникли відповідно до зазначених договорів купівлі-продажу цінних паперів №1011/11-Д-4 від 11.10.2011 року та №1011/12-Д-2 від 12.10.2011 року, при наявності таких судових рішень, у відповідача жодних правових підстав не було, а отже і врахування у складі витрат у 2012 році суми 248 057, 00 грн. та у 2013 році суми 344 686, 00 грн. (від`ємне значення об`єкта оподаткування попереднього (податкового) року здійснено позивачем правомірно, оскільки цей факт доведено в судовому порядку.

Щодо порушення позивачем п.п.153.8.1 п.153.8 ст.153 ПК України, в результаті чого завищено витрати, задекларовані у рядку 06 Декларації "Інші витрати", за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. в сумі 3615983,00 грн., в т.ч. по рядку 06.1 "Адміністративні витрати" в сумі 53868,00 грн. та по рядку 06.3 "Фінансові витрати" в сумі 3562115,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем у 2013 році до складу валових витрат віднесено нараховані проценти у розмірі 3 562 115, 00 грн. за договором на кредитну лінію (невідновлювальну) від 28.04.2011 року, укладеного з ПАТ «Банк Золоті Ворота» та договором кредиту № 06-1-05-97 від 06.12.2011 року, укладеного з ПАТ «Регіон Банк», відповідно до п.п.138.10.5 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України.

Згідно з п.п.138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства, в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов`язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.п.14.1.206 п.14.1 ст.14 ПК України проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майно.

Згідно з п.141.1 ст.141 ПК України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов`язані з нарахуванням процентів за борговими зобов`язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв`язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати» визначено, що фінансові витрати на проценти та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями. Фінансові витрати визнаються: суб`єктами малого підприємництва юридичними особами, представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності та юридичними особами, що не займаються підприємницькою діяльністю (крім бюджетних установ), витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані (визнані зобов`язаннями), крім фінансових витрат, які капіталізуються.

Кваліфікаційним активом згідно цього Стандарту є актив, який обов`язково потребує суттєвого часу для його створення. Собівартість кваліфікаційного активу (витрати на створення кваліфікаційного активу) включає в себе витрати на придбання, будівництво, створення, виготовлення, виробництво, вирощування і доведення кваліфікаційного активу до стану, у якому він придатний для використання із запланованою метою або продажу. Процес створення кваліфікаційних активів охоплює тривалий період часу, і процес включення фінансових витрат до собівартості кваліфікаційного активу носить назву капіталізації фінансових витрат. Капіталізація фінансових витрат відбувається за нормами, які являють собою частку від ділення середньозваженої величини фінансових витрат та суми всіх непогашених запозичень (крім тих, що безпосередньо пов`язані з кваліфікаційним активом або мають цільове призначення) підприємства протягом звітного періоду.

Разом з тим, порядок оподаткування операцій з торгівлі цінними паперами встановлено п.153.8 ст.153 ПК України, відповідно до якого платник податку веде окремий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами в розрізі окремих видів цінних паперів.

За приписами п.п.153.8.1 п.153.8 ст.153 ПК України облік загального фінансового результату (прибутку/збитку) за операціями з торгівлі цінними паперами ведеться платником податку окремо від інших доходів та витрат.

Нормами Податкового кодексу України передбачені обмеження у врахуванні у складі витрат нарахованих процентів за борговими зобов`язаннями, зокрема за отриманими кредитами, позиками, у разі їх отримання: або від нерезидентів, які мають офшорний статус; або платником податку, 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), віднесення до складу витрат нарахування процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов`язаннями на користь таких нерезидентів та пов`язаних з ними осіб дозволяється в сумі, що не перевищує суму доходів такого платника податку, отриману протягом звітного періоду у вигляді процентів від розміщення власних активів, збільшену на суму, що дорівнює 50 відсоткам оподатковуваного прибутку звітного періоду, без урахування суми таких отриманих процентів; або при наявності кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; або якщо нарахування процентів не пов`язане із господарською діяльністю платника податку.

З огляду на вищевикладене, позивач мав право на віднесення до складу валових витрат звітного періоду нарахованих процентів за кредитними договорами згідно з п.п. 138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, при придбанні цінних паперів підприємством не створюються кваліфікаційні активи, тому проценти за користування кредитом в обліку являють собою фінансові витрати, і тому як в бухгалтерському обліку, та і в податковому обліку відображаються у вигляді витрат підприємства в періоді нарахування.

Таким чином, доводи відповідача, що позивач у перевіряємому періоді здійснював професійну діяльність на фондовому ринку, діяльність з торгівлі цінними паперами, повинен був враховувати при визначенні фінансового результату від операцій з торгівлі цінними паперами витрати по нарахованим процентам за кредитними договорами відповідно до п.п.153.8.1 п.153.8 ст.153 ПК України, відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Крім того, в акті перевірки контролюючим органом зроблено висновок про те, що позивачем в порушення п.п.138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України до інших витрат у 2013 році віднесено адміністративні витрати у сумі 53 868, 00 грн., що призвело до їх завищення. До складу адміністративних витрат увійшло: плата за послуги укладання біржових угод та послуги у сфері інформатизації, в тому числі абонентське обслуговування Торгового терміналу на загальну суму 34 334, 00 грн.; плата за послуги депозитарію на загальну суму 11 493, 00 грн.; плата зберігачу цінних паперів на загальну суму 1 000, 00 грн.; комісія за послуги з клірингу зобов`язань за правочинами щодо цінних паперів та інших фінансових інструментів на загальну суму 6 250, 00 грн.; комісія РФС за внутрішні перекази по рахунку, комісія за ведення рахунку РФС, комісія за обслуговування платіжного терміналу на загальну суму 791, 00 грн.

За матеріалами справи, позивач має ліцензії Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на здійснення професійної діяльності на фондовому ринку - діяльності з торгівлі цінними паперами - дилерська діяльність та діяльності з торгівлі цінними паперами -брокерська діяльність.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) професійна діяльність з торгівлі цінними паперами на фондовому ринку провадиться торговцями цінними паперами, які створюються у формі господарського товариства та для яких операції з цінними паперами та іншими фінансовими інструментами є виключним видом діяльності, крім випадків, передбачених Законом, а також банками.

Професійному діяльність з торгівлі цінними паперами включає: брокерську діяльність, дилерську діяльність, андеррайтинг, діяльність з управління цінними паперами.

Брокерська діяльність - укладення торговцем цінними паперами цивільно-правових договорів (зокрема на підставі договорів комісії, доручення) щодо цінних паперів та інших фінансових інструментів від свого імені (від імені іншої особи), за дорученням і за рахунок іншої особи.

Дилерська діяльність - укладення торговцем цінними паперами цивільно-правових договорів щодо цінних паперів та інших фінансових інструментів від свого імені та за свій рахунок з метою перепродажу, крім випадків, передбачених законом.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацію товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до абз.3 п.п.153.8.1 п.153.8 ст.153 ПК України платники податку визначають фінансовий результат за операціями з цінними паперами відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку шляхом зменшення прибутків за операціями з цінними паперами на суму збитків від операцій з іншими цінними паперами протягом такого звітного періоду.

Порядок бухгалтерського обліку фінансових інструментів та фінансових інвестицій як їхньої під категорії регулюються П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» та П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції». Так, п.29 П(С)БО 13 містить норму про те, що фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Крім того, після первісного визнання в балансі певного фінансового інструменту його подальша оцінка ґрунтується на принципі оцінки за справедливою вартістю, а не на собівартості плюс/мінус витрати на обслуговування такого фінансового інструменту (п.30 та п.31 П(С)БУ 13).

Колегія суддів зазначає, що всі перелічені послуги безпосередньо пов`язані із господарською діяльністю позивача, який є професійним учасником фондового ринку, що здійснює торгівлю цінними паперами, а отже не повинні включатися до собівартості цінних паперів, що свідчить про помилковість визначення завищення відповідачем адміністративних витрат у розмірі 53 868, 00 грн. за 2013 рік.

Щодо порушення позивачем пп.135.4.1 п.135.4 ст. 135, п.137.1 ст.137 ПК України, а саме не віднесено до складу Доходів від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) винагороду Повіреного по договору доручення на купівлю цінних паперів від 25.09.2013 р. № 0913/25-1-БД в сумі 3000, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи позивачем 25.09.2013 року укладено з фізичною особою ОСОБА_1 договір на купівлю цінних паперів простих акцій ПАТ «ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» (код 03361075), номінальна вартість одного ЦП 0,01 грн., міжнародний ідентифікаційний номер UA, кількість 6780556 шт., загальна сума 1 084 888, 96 грн. Винагорода Повіреного становить 3000, 00 грн.

На виконання договору доручення ОСОБА_1 , від імені, за рахунок та за дорученням якого діяв позивач, укладено з фізичною особою, громадянином України, ОСОБА_2 договір купівлі-продажу цінних паперів від 25.09.2013 року № 0913/25-1-БВ-1.

27.09.2013 року між позивачем та ОСОБА_1 підписано Акт надання послуг до договору доручення на купівлю цінних паперів № 0913/25-1-БД від 25.09.2013 року, згідно якого зобов`язання Повіреного (позивача) виконані в повному обсязі та належним чином.

Контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що у періоді, що перевірявся, грошові кошти по договору доручення на купівлю цінних паперів № 0913/25-1-БД від 25.09.2013 року від ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Акцептор» не надходили. У бухгалтерському обліку вищевказана операція не знайшла відображення.

Відповідно до пп.135.4.1 п.135.4 ст.135 ПК України дохід від операційної діяльності включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Згідно з п.137.1 ст.137 ПК України дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем в порушення пп.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137 ПК України не віднесено до складу доходів отриману від ОСОБА_1 (довірителя) винагороду у розмірі 3 000, 00 грн. за виконані зобов`язання по договору доручення на купівлю цінних паперів від 25.09.2013 року №0913/25-1-БД, а тому податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 19.11.2014 року в цій частині скасуванню не підлягає.

Щодо порушення позивачем п.137.18 ст.137 ПК України, в результаті чого занижено доходи у 2013 році на суму нарахованих, але не отриманих процентів по забезпеченим відсотковим облігаціям у розмірі 12 109, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

За обставинами справи, позивачем укладено з ТОВ «Бюро Стандарти та Якість» договір купівлі-продажу цінних паперів №1013/31-ДД-9, згідно якого позивачем придбано облігації відсоткові, забезпечені, бездокументарні, іменні Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапора виробничого підприємства (ХДАВП), серії D, відсоткова ставка за цінний папір 11% річних, у кількості 8 019 штук, номінальною вартістю 1 000, 00 грн. за одну облігацію, договірною вартістю 903, 50 грн. за одну облігацію, з накопиченим відсотковим доходом на одну облігацію в розмірі 41, 29 грн. Накопичений відсотковий дохід за всіма облігаціями становив 331 104, 51 грн. Загальна сума договору складала 7 245 166, 50 грн.

31.10.2013 року позивачем укладено з ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» договір купівлі-продажу цінних паперів №1013/31-ДД-10, згідно якого позивач продав облігації відсоткові, забезпечені, бездокументарні, іменні Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапора виробничого підприємства (ХДАВП), серії D, відсоткова ставка за цінний папір 11% річних, у кількості 8 019 штук, номінальною вартістю 1 000, 00 грн. за одну облігацію, договірною вартістю 903, 791 грн. за одну облігацію, з накопиченим відсотковим доходом на одну облігацію в розмірі 39, 78 грн.

Також, 31.10.2013 року між позивачем та ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» укладено додатковий договір до договору купівлі-продажу цінних паперів №1013/31-ДД-10 від 31.10.2013 р., згідно якого п.1.2 та п. 1.3 договору викладено в іншій редакції, зокрема накопичений відсотковий дохід на одну облігацію складав 41,29 грн. Накопичений відсотковий дохід за всіма облігаціями становив 331 104, 51 грн. Загальна сума договору складала 7 247 500, 03 грн.

Пунктом п.137.18 ст.137 ПК України визначено, що за цінними паперами, придбаними платником податку з метою їх продажу або утримання до дати погашення, сума процентів включається до складу його доходів за правилами, визначеними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

В бухгалтерському обліку суму 331 104, 51 грн. позивачем відображено наступним чином: Дт - 952 «Інші фінансові витрати»; Кт 733 «Інші доходи від фінансових операцій».

Враховуючи, що вказана операція знайшла своє відображення в бухгалтерському обліку згідно вимог чинного законодавства, а також те, що купівля та продаж цінних паперів відбулась в той самий день за однаковою договірною вартістю та з однаковим накопиченим відсотковим доходом на одну облігацію, колегія суддів вважає, що позивачем не порушено п.137.18 ст.137 ПК України.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що за результатами попередньої планової перевірки (акт №647/22-8/31152642 від 28.04.2012 року) встановлено завищення збитків від операцій з цінними паперами за 2-4 квартали 2011 року, а саме: акції на суму 1 541 533, 00 грн., облігації на суму 130 658, 00 грн., векселі на суму 642 900, 00 грн. А отже, у зв`язку з неврахуванням результатів попередньої планової перевірки позивачем порушено п.153.8 ст.158 ПКУ (у редакції, чинній на момент вчинення порушення), що призвело до завищення у 2012 році від`ємного фінансового результату попереднього звітного (податкового) періоду.

За обставинами справи, відповідачем у 2012 році проводилась планова виїзна перевірка ТОВ «Акцептор», за результатами якої складено акт№ 647/22-8/31152642 від 28.04.2012 р. та винесені податкові повідомлення-рішення № від 23.05.2012 р. зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 992 228, 00 грн., № від 23.05.2012 р. нарахований податок на прибуток у розмірі 99 842, 00 грн.

Як уже зазначалось вище, позивач скористався своїм правом та оскаржив податкові повідомлення-рішення № та № від 23.05.2012 р. в судовому порядку.

Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 року у справі №2а-12617/12/2070, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.04.2016 року, задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи відповідача про визначення зменшення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за: за 2012 рік на суму 96629,00 грн.; - за 2013 рік на суму 3883947, 00 грн., заниження суми податку на прибуток у розмірі 744867,00 грн. та завищення збитку від операцій з цінними паперами за 2012 рік, у тому числі: з акціями на суму 1541533,00 грн.; з облігаціями на суму 130 658, 00 грн.; з векселями на суму 642900,00 грн., є безпідставним та необґрунтованими, оскільки позивачем здійснена процедура судового оскарження податкових повідомлень-рішень за результатами попередньої планової перевірки позивача.

Щодо застосування штрафних санкцій, колегія суддів зазначає, що відповідач на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень безпідставно застосував до позивача положення абз.3 п.123.1 ст.123 ПК України, а саме накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За змістом акту перевірки від 31.10.2014 року, відповідач врахував, як ознаку повторності протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування, акт перевірки від 28.04.2012 року №647/22-8/3115 та прийнятого на підставі нього податкових повідомлень-рішень від 23.05.2012 року. На час прийняття податкових повідомлень-рішень від 19 листопада 2014 року за № та №, податкові повідомлення-рішення від 23.05.2012 року узгодженими не вважались та перебували у стадії судового оскарження, а тому визначати та накладати розмір штрафної санкції, як за ознаками повторності у податкового органу правових підстав не було.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесених податкових повідомлень- рішень належним чином в суді не довів, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 19.11.2014 року яким Товариству з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток фінансових установ, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України, за винятком страхових організацій на суму 1 117 300, 50 грн., з яких основний платіж 744 867,00 грн., штрафні санкції 372 433,50 грн. та № від 19.11.2014 року яким Товариству з обмеженою відповідальністю "АКЦЕПТОР" зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 3 880 947,00 грн. підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в суді першої інстанції та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року по справі № 820/3743/15 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 09.03.2021 року