Справа № 1340/5862/18
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року

м. Київ

справа № 1340/5862/18

адміністративне провадження № К/9901/25750/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Мальви» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 (головуючий суддя: Ланкевич А.З.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020 (головуючий суддя: Качмар В.Я., судді: Большакова О.О., Курилець А.Р.) у справі №1340/5862/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Мальви» до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніко-Експо», Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Мальви» (далі - ТОВ «Девелоперська компанія «Мальви» або позивач) звернулося до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області (далі - Департамент ДАБІ у Львівській області або відповідач -1), Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ України або відповідач -2), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніко-Експо» (далі - ТОВ «Юніко-Експо»), Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило:

визнати протиправним і скасувати рішення Департаменту ДАБІ у Львівській області №91-мб/пз від 29.11.2018 про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво ТОВ «Юніко-Експо» багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення і підземним паркінгом та дошкільного навчального закладу на вул. Угорській, 14 (1 та 2 черги будівництва), які затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 17.02.2017 №116;

визнати протиправним і скасувати рішення головного інспектора будівельного нагляду відділу метрології та нагляду за видачею дозволів на виконання будівельних робіт Департаменту дозвільних процедур ДАБІ України №103 від 05.12.2018 «Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт»;

визнати протиправним і скасувати наказ ДАБІ України №103-Д від 05.12.2018 «Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт» на об`єкт «Будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення і підземним паркінгом та дошкільного навчального закладу на вул. Угорській, 14 (1 та 2 черги будівництва) у м. Львові», замовник - ТОВ «Девелоперська компанія «Мальви»;

зобов`язати ДАБІ України внести до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, дані про видачу дозволу на виконання будівельних робіт від 11.07.2017 за № ІУ 87 на об`єкт «Будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення і підземним паркінгом та дошкільного навчального закладу на вул. Угорській, 14 (1 та 2 черги будівництва) у м. Львові», замовник - ТОВ «Девелоперська компанія «Мальви».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020, провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення Департаменту ДАБІ у Львівській області №91-мб/пз від 29.11.2018 - закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

08.10.2020 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, надіслана 05.10.2020, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Одночасно із касаційною скаргою позивачем заявлено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26.10.2020 відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Девелоперська компанія «Мальви» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020.

На адресу Верховного Суду від третьої особи - ТОВ «Юніко-Експо» надійшов відзив на касаційну скаргу.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористалися.

Ухвалою Верховного Суду від 03.03.2021 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.10.2014 між ТОВ «Юніко-Експо», як користувачем земельної ділянки, та позивачем, як забудовником, було укладено договір №20/10 про будівництво багатоквартирних житлових будинків за адресою: м. Львів, вул. Угорська, 14 (8 будинків та дошкільний навчальний заклад).

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №116 від 17.02.2017 затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво ТОВ «Юніко-експо» багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення і підземним паркінгом та дошкільного навчального закладу на вул. Угорській, 14, 1 та 2 черги будівництва (секції 5-8, дошкільний навчальний заклад №9).

11.07.2017 ДАБІ України було видано ТОВ «Девелоперська компанія «Мальви» дозвіл на виконання будівельних робіт №ІУ 87.

На підставі наказу ДАБІ України від 28.11.2017 №1503 посадовими особами Департаменту було проведено позапланову перевірку Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво ТОВ «Юніко-Експо» багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення і підземним паркінгом та дошкільного навчального закладу на вул. Угорській, 14 (1 та 2 черги будівництва), які затверджені рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 17.02.2017 № 116.

За результатом вказаної перевірки відповідачем-1 прийнято рішення №91-мб/нз від 29.11.2018 про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення і підземним паркінгом та дошкільного навчального закладу на вул. Угорській, 14 (1 та 2 черги будівництва), які затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 17.02.2017 №116.

Не погоджуючись із цим рішенням, позивач звернувся з позовом до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

В обґрунтування підстав позову позивач насамперед вказує про те, що скасування містобудівних умов та обмежень, виданих ТОВ «Юніко-експо» на об`єкт будівництва, породжує несприятливі наслідки для ТОВ «Девелоперська компанія «Мальви», оскільки унеможливлює здійснення взятих на себе за договором №20/10 зобов`язань з будівництва багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення і підземним паркінгом та дошкільного навчального закладу, а також призводить до майнових втрат пов`язаних із веденням господарської діяльності. Також позивач зазначає, що при скасуванні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 17.02.2017 №116 на спірний об`єкт будівництва органом державної влади неврахована можливість зупинення їх дії або видачі припису про усунення виявлених під час перевірки порушень, тобто не дотримано принцип належного врядування та необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи результатів державного нагляду.

Відповідач -2 (ДАБІ України) проти позову заперечує з тих підстав, що оскаржуване рішення прийнято у спосіб та у межах визначених законом повноважень.

Третя особа - ТОВ «Юніко-Експо» також заперечує проти позову. В обґрунтування своїх заперечень вказує про те, що даний спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, оскільки позов насамперед направлений на захист його майнових інтересів, що пов`язані із веденням господарської діяльності. Третя особа стверджує, що правочин за умовами якого у позивача виникли обов`язки забудовника розірваний за ініціативою ТОВ «Юніко-Експо» в односторонньому порядку, а отже позивач втратив усі права щодо об`єкта будівництва, окрім права на проведення розрахунку за виконані роботи.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спір, який виник, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки Департамент приймаючи оскаржуване рішення №91-мб/пз від 29.11.2018 не мав публічно-правових відносин з позивачем. Оскаржуване рішення стосується органу державного архітектурно-будівельного контролю та ТОВ «Юніко-Експо», а не позивача.

Додатково суд апеляційної інстанції встановив, що після постановлення оскаржуваної ухвали, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2020 у справі №1.380.2019.002610 скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 в частині задоволених позовних вимог, зокрема і вимоги про визнання протиправним і скасування рішення №91-мб/пз від 29.11.2018 та прийнято постанову, якою закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Станом на час апеляційного перегляду цієї справи Господарським судом Львівської області було відкрито провадження у справі №1.380.2019.002610, в тому числі і стосовно вимоги щодо якої закрито провадження в розглядуваній справі.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Скаржник наполягає, що спір у цій справі пов`язаний із захистом прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових правовідносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Скаржник стверджує, що перевірці у цій справі підлягають виключно дії (рішення) суб`єкта владних повноважень на предмет відповідності їх вимогам законодавства у сфері містобудівної діяльності. Також скаржник наполягає, що у спірних правовідносинах відсутній спір про право.

Третя особа проти доводів касаційної скарги заперечує, з підстав аналогічним, що і під час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального права та дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.».

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не погодитися із запропонованим підходом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, право на звернення з цим позовом до суду обумовлено загрозою порушення майнових прав позивача як забудовника, які, як він зазначає, виникли на підставі договору про будівництво №20/10 від 20.10.2014, в межах якого ТОВ «Девелоперська компанія «Мальви» отримано дозвіл на виконання будівельних робіт від 11.07.2017 року за №ІУ 87.

Суди попередніх інстанцій правильно відзначили, що сама по собі наявність у позивача дозволу на виконання будівельних робіт від 11.07.2017 №ІУ 87, який в подальшому було анульовано, не може вважатись достатньою правовою підставою для висновку про набуття ним статусу учасника правовідносин, пов`язаних з видачею та скасуванням містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі №2340/2936/18 висловила правову позицію, згідно якої якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, відтак вони мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту майнових прав та інтересів.

У спірній ситуації, Департамент ДАБІ у Львівській області, приймаючи оскаржуване рішення про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки №91-мб/пз від 29.11.2018, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, оскаржуване рішення стосувалося органу державного архітектурно-будівельного контролю та третьої особи - ТОВ «Юніко-експо».

Відповідно до статті 1 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно статті 1 ГК України господарські відносини виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

За правилами пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України, суди розглядають у порядку господарського судочинства справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до частин першої та другої статті 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що цей спір має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Про належність розгляду зазначених позовних вимог в порядку господарського судочинства також свідчить те, що Господарським судом Львівської області відкрито провадження у справі №1.380.2019.002610 щодо цієї позовної вимоги.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд зазначає про таке.

Згідно з частинами 1-3 статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується більшістю від складу суду, що розглядає справу. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини шостої статті 346 КАС України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо:

1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції;

2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;

3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Отже, законодавець визначив вичерпний перелік випадків за наявності яких справа не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

У спірному випадку, позивач у клопотанні не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень судів вищої інстанції у справах з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах.

За встановлених обставин, підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відсутні.

VII. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин у справі, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для розгляду цих позовних вимог за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Мальви» у задоволенні клопотання про передачу справи №1340/5862/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Мальви» залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі №1340/5862/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

В. М. Бевзенко

В. М. Шарапа