Справа № 340/681/21
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/681/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Дегтярьової С.В., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмового провадження) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4-А, офіс 71-А)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (01033, м. Київ. вул. Саксаганського, 14, офіс 301, )

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 29.12.2020 р. ВП №64010412.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України. Даною ухвалою залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем прийнято до виконання виконавчий напис нотаріуса не за місцем його (позивача) проживання, перебування, як боржника, чим порушено вимоги статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому зазначено, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки дії приватного виконавця вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.25-28).

В обґрунтування правомірності своїх дії відповідач зазначає, що у виконавчому написі вказано місце проживання боржника - АДРЕСА_2 . При прийнятті до виконання виконавчого документу виконавцем не було виявлено жодної з передбачених законом підстав для його повернення стягувачу та відмови у відкритті виконавчого провадження. Чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадженим» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Таким чином, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши справу в порядку спрощеного (письмового) провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Правовідносини з даного приводу регулюються Законом України №1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» (далі - Закон України №1404-VIII), відповідно до ст.1 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 5 Закону України №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

В силу п.3 ч.1 ст.3 Закону України №1404-VІІІ виконавчим документом на підставі якого може бути здійснене примусове виконання є, зокрема, виконавчий напис нотаріуса.

Вимоги до виконавчого документа передбачені ст.4 Закону України №1404-VІІІ.

Так, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно ч.3 ст.4 Закону України №1404-VІІІ, виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Згідно ч.1 ст.19 Закону №1404-VIII, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України №1404-VІІІ приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім:

1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

9) рішень про конфіскацію майна;

10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України №1404-VІІІ, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Матеріали справи містять копію виконавчого документу, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Дорошкевич Вірою Леонідівною (02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4-А, офіс 71-А) (відповідачем по справі) відкрито виконавче провадження №64010412, постанова щодо відкриття якого оскаржується позивачем (а.с.32).

Судом встановлено, що даний виконавчий документ (виконавчий напис нотаріуса від 05.10.2020 року) міг бути прийнятий на виконання також і приватним виконавцем.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII (далі - Закон України № 1403-VIII) фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно п.4 ч.2 ст.23 Закону України № 1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України від 02.06.2016 року № 1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (ч. 2 цієї ж статті).

Наявні в матеріалах справи відомості свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни визначено місто Київ.

Згідно ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1404-VIII до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати.

В ході розгляду справи встановлено, що в грудні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» звернулося із заявою до приватного виконавця Дорошкевич В.Л. щодо примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. за №65064 від 05.10.2020 про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 20625,42 грн. (а.с.29).

До даної заяви додано оригінал виконавчого напису нотаріуса №65064 від 05.10.2020 року, платіжне доручення про сплату авансового внеску та копію довіреності представника стягувача (а.с.38-42).

За приписами частини другої статті 24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно з ч.5 ст.26 Закону України №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною першою статті 18 Закону України №1404-VІІІ встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що у виконавчому написі нотаріуса від 05.10.2020 року №65064 адресою місця проживання позивача вказано АДРЕСА_2 , (а.с.32). За змістом виконавчого документу підстави для його повернення, визначені статтею 4 Закону України №1404-VІІІ у виконавця були відсутніми.

Суд звертає увагу на те, що державний або приватний виконавець в силу закону на стадії відкриття виконавчого провадження не наділені правом або обов`язком перевіряти правильність вказання нотаріусом у виконавчому написі даних про адресу місяця проживання позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 по справі № 826/15676/16 (№ в ЄДРСР 88986214).

Відтак, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, та визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу.

Правові висновки з даного праиводу викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 804/6996/17, від 30 квітня 2020 року №580/3311/19.

Натомість, суд вважає за необхідне вказати, що в силу закону, у випадку наявності підстав, такий виконавчий напис нотаріуса може бути оскаржений до суду особою, яка вважає своє право порушеним.

Ухвалою про відкриття провадження суд витребовував у позивача документальні докази оскарження або скасування вищевказаного виконавчого напису нотаріуса. Таких доказів суду надано не було (а.с.16).

З огляду на відсутність невідповідності виконавчого напису нотаріуса №65064 від 05.10.2020 року вимогам, що пред`являються Законом України №1404-VIII до виконавчих документів, зважаючи на надання стягувачем заяви та необхідних документів відповідно до вимог Закону України №1404-VIII, беручи до уваги відсутність обов`язку приватного виконавця перевірити виконавчий документ на предмет достовірності (правильності) вказання нотаріусом адреси місця проживання (перебування) позивача, приватним виконавцем з дотриманням строку, вказаного в ч.5 ст.26 Закону України №1404-VIII, правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64010412 від 29.12.2020 року, що виключає за таких підстав визнання її протиправною та скасування.

У даній позивачем визначено єдину підставу заявленого позову - відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження внаслідок пред`явлення виконавчого напису не за місцем виконання, через що необхідності з`ясування інших обставин, на які сторони не посилалися.

Аналогічні висновки щодо правомірності прийняття до виконання виконавчих документів містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.12.2020 в справі № 460/3537/20.

Відповідно дост.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст.139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат понесених позивачем. Натомість, відповідачем не надано доказів понесення судових витрат у даній справі.

Керуючись ст.ст.132, 139, 157, 242-246, 255, 287, 293, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. Дегтярьова