Справа № 400/5794/20
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 р. справа № 400/5794/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В., розглянув в порядку письмового провадження за праивлами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Управління Укртансбезпеки у Миколаївський області, вул. Космонавтів, 61,Миколаїв,54056

про:визнання протиправною та скасування постанови від 20.10.2020 № 222339,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 222339 від 20.10.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки не є перевізником., а транспортний засіб, що перевірявся є лише його власністю та був переданий у користування іншій особі.

Ухвалою від 21.12.2020 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Ід відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що що згідно акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки про зважування, позивачем допущено перевищення вагових обмежень. Дозвіл на проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування був відсутній. Відповідач наголошує на обов`язку власника транспортного засобу, у разі його передачі в тимчасове користування, здійснити перереєстрацію, а водій під час перевезення вантажів зобов`язаний надавати до перевірки документи, на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій заперечив обґрунтування відповідача та просив підтримав позовні вимоги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач є власником транспортних засобів транспортних засобів марки RENAULT, модель MAGNUM (кузова, рами) НОМЕР_1 ,спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та марки SCHWARZMULLER, випускуJ2003 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , напівпричіп н/пр контейнеровоз-Е, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_5 та НОМЕР_6 .

14.09.2020 року посадовими особами відповідача проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, про що складено акт № 250358. В акті зафіксовано, що 14.09.2020 року на автодорозі Київ - Одеса 210 км + 450 м проведено перевірку транспортного засобу позивачки марки RENAULT державний номер НОМЕР_2 та напівпричепу SСНWARZMULLER, реєстраційний номер НОМЕР_7 , водій ОСОБА_2 . Перевіркою виявлено порушення вимог ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

14.09.2020 року складено довідку № 027538 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт № 044717 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунок плати за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування.

За результатами перевірки 20.10.2020 року відповідачем винесено постанову №222339 про застосування до позивачки адміністративно-господарського штрафу за порушення абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Вказаною постановою вирішено стягнути з позивачки 34 000,0 грн. штрафу.

Позивач вважає вищезазначені постанови протиправними, у зв`язку з чим звернулась до суду з цим позовом.

Суд надаючи оцінку спірним правовідносинам враховує наступне.

Відповідно до ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У відповідності до ст. 60 Закону № 2344 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Тобто, суб`єктом юридичної відповідальності за ст. 60 Закону № 2344 є автомобільний перевізник.

Згідно статті 1 Закону № 2344, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільний перевізник це не завжди власник автомобіля, це особа, яка його використовує.

З акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14.09.2020 року № 0444717, судом встановлено, що під час вчинення порушення водієм ОСОБА_2 на транспортному засіб марки RENAULT державний номер НОМЕР_2 та напівпричепу SСНWARZMULLER, реєстраційний номер НОМЕР_7 здійснювалось транспортування вантажу згідно товарно-транспортної накладної № 821631 від 13.09.2020 року.

Вказана товарно-транспортна накладна є документом, який у розумінні ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу між перевізником та відправником (вантажовідправником).

Так, згідно товарно транспортної накладної № 821631 від 13.09.2020 року перевізником зазначено ПП "Транзит".

Із наведеного слідує, що позивач у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки його транспортний засіб фактично використовувався іншою особою, у той час як за ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника.

Таким чином, відповідачем не доведено, що саме позивач був перевізником вантажу, що виключає його відповідальність за перевищення транспортним засобом вагових параметрів.

Твердження відповідача щодо необхідності здійснення перереєстрації транспортного засобу на особу, яка фактично ним користується, у даній справі не є предметом доказування, оскільки штраф на позивача накладено саме за перевезення вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм без відповідного дозволу. Докази притягнення позивача або водія транспортного засобу до відповідальності за нереєстрацію транспортного засобу в матеріалах справи відсутні та не є предметом розгляду в даній справі.

З огляду на положення ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", якою відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника та за вищенаведених обставин, підстави для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, відсутні.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач надав платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 840,80 грн.

Крім того, позивач заявив про понесені ним витрати на првничу допомогу в сумі 3000 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 14.12.2020 р., акт наданих послуг від 15.12.2020 р., та квитанцію до прибуткового касового ордера №26 від 15.12.2020 р. на суму 3000 грн.

За правилами ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на вищезазначені норми, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловнена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 3 000 грн. не відповідає критерію співмірності.

При цьому суд виходить з того, що дана справа не є складною, обсяг роботи виконаний адвокатом полягає тільки в консультуванні позивача та підготовці позовної заяви, а тому на думку суду, співмірною платою є 500,0 грн.

З урахуванням приписів ст. 139 КАС України, суд присуджує позивачці судові витрати в сумі 840,80 грн. судового збору та 500,0 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись ст. 9, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_8 ) до Управління Укртансбезпеки у Миколаївський області (вул. Космонавтів, 61,Миколаїв,545) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати постанову Управління Укртансбезпеки у Миколаївський області (вул. Космонавтів, 61, Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код 39816845) про застосування адміністративно - господарського штрафу №222339 від 20.10.2020 року.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті ( (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ідентифікаційний код 39816845) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_8 ) судовий збір в розмірі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 500 грн.

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич