Справа № 755/15829/20
Суддя: Савлук Т. В.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т. В.

при секретарі - Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , громадянин Узбекистану, звернувся з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській областіз вимогою «скасувати постанову серії ПН МКМ №044841 про накладення на громадянина Узбекистану ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 400,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП»

05 листопада 2020 року позивачем ОСОБА_1 на виконання ухвали суду від 26 жовтня 2020 року, подано позовну заяву в новій редакції, відповідно до якої просить: «скасувати постанову серії ПН МКМ №044841 про накладення на громадянина Узбекистану ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП., та закрити провадження»

18 листопада 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження справі та розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача -адвокат Данильчук О.І. подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та просили винести рішення на підставі документів у справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, про причину неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом встановлено, що 15 жовтня 2020 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Кот Д.М. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПН МКМ № 004849 за ч. 1 ст. 203 КУпАП відносно громадянина Узбекистану ОСОБА_1 .

Того ж дня, першим заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Пустовіт О.О. винесено постанову ПН МКМ № 004841 про притягненя громадянина Узбекистану ОСОБА_1. до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн.

Зі змісту вищевказаної постанови убачається, що 15 жовтня 2020 року о 13 год. 40 хв. за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 12а, було виявлено громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме працевлаштувався без відповідного дозволу, необхідність якого передбачена законодавством України, чим порушив вимоги ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та ін.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно положень ч. 1 ст. 203 КУпАП, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивачем долучено письмові докази, які підтверджують права на довгострокове перебування (проживання) на території України, а саме: копію посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 19 листопада 2019 року виданої органом № 1405 із строк дії до 30 червня 2024 року, що термін дії останньої було продовжено до 30 червня 2024 року; копія наказу № 1279-см від 25 жовтня 2019 року, виданої Донецьким національним медичним університетом про зарахування громадянина Узбекистану ОСОБА_1 на перший курс за спеціальністю «Стоматологія», контрактна форма навчання від 25 жовтня 2019 року; наказ № 1280-см від 25 жовтня 2019 року, виданий Донецьким національним медичним університетом, ОСОБА_1 являється студентом першого курсу медичного факультету №3, за спеціальністю 221 «Стоматологія», ОКР «Магістр» з 25 жовтня 2019 року по 30 червня 2024 року.

Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2013 №825, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1654/24186, а саме п. 1.3. передбачає, що особами, до яких застосовуються адміністративні стягнення за статями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, яким виповнилося 16 років, посадові особи установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності, до компетенції яких належить прийняття громадян, іноземців та осіб без громадянства на роботу та навчання, а також особи, які запросили в Україну іноземців або осіб без громадянства в приватних справах і надали їм житлову площу та порушили при цьому порядок їх перебування.

Згідно п. 2.1. вищевказаної Інструкції, уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про затримання є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважені посадові особи складають протокол при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, згідно з формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

Отже, з огляду на вищевказане, вбачається, що протокол та оскаржувана постанова були складені уповноваженими на те особами.

Згідно з визначенням, наведених у п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», працевлаштування - це комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.

Відповідно до ч. 4, ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення», іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, яких визнано в Україні біженцями, яким надано притулок в Україні, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, яким надано тимчасовий захист, а також ті, що одержали дозвіл на імміграцію в Україну, мають право на зайнятість на підставах і в порядку, встановлених для громадян України.

Відповідно до ч. 1, ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Відповідно до п. 2 ч. 5, ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення», застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Ч. 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення», відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", іншими актами законодавства.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. (ч. 1 ст. 3 КЗпП України)

Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Трудові книжки на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установах, організації або фізичної особи понад п`яти днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих на учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установу, організації.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. У сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За вимогами ст. ст. 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), встановлено наступне, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Протокол про адміністративне правопорушення- це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Відповідно до п. 2.9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення Державної міграційною службою України, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, до протоколу про правопорушення долучаються матеріали з достовірною інформацією, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (заяви, пояснення: посадових осіб; осіб, стосовно яких складено протокол про правопорушення; потерпілих і свідків, якщо вони є, протокол про адміністративне затримання; протокол про особистий огляд, огляд речей; протокол про вилучення речей і документів, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, інші документи).

Згідно ст. 203 КУпАП, об`єктом даного адміністративного проступку, є суспільні відносини у сфері міграції.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких діях: порушенні іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України; недодержанні іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску через державний кордон України.

Суб`єкт адміністративного проступку - особливий (іноземці та особи без громадянства)

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

При складені протоколу про адміністративне правопорушення головним спеціалістом ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області Кот Д.В., зазначено, що позивач порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме: працевлаштування без відповідного дозволу, місце скоєння правопорушення: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 12а , однак в графі «місце роботи» та «посада» зазначено, «магазин»», «продавець»», однак за даною адресою знаходиться адміністративна будівля, яка складається з двох поверхів, та має ряд магазинів а саме: магазин « Salver », магазин дитячих іграшок « Besttoy », магазин « Econom Cllas », ательє « Чарівниця », аптека « Копійка », магазин спідньої білизни, ломбард «Кеш Експрес», магазин домашнього текстилю, магазин « Мега Мастер », зоомагазин, магазин товарів для рибалки.

Крім того, посадовою особою, якою складено протокол, не назначено та не конкретизовано місце працевлаштування громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , а саме: в установі, організації, індивідуального господарства, роботодавця тощо, та на підтвердження здійснення торгівлі не надано доказів продажу товару будь-які особі (розрахункових документів, пояснення осіб, які саме купували товар, або в присутності яких товар був куплений іншими особами, відеозапису, тощо.

За таких обставин, суд вважає, що в діях Узбекистану ОСОБА_1 , не містяться ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, та за ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення», а саме: що особа яка працевлаштувалася без відповідного дозволу.

Згідно із положеннями ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийнятої ним постанови, а також вчинення позивачем зазначених в оскаржуваній постанові дій, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення Серії НП МКМ №004841 від 15 жовтня 2020 року про притягнення громадянина Узбекистану ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП, підлягає скасуванню та закриттю.

Враховуючи наведене та керуючись Закон України «Про зайнятість», Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення Державною міграційною службою України, ст. 3, 4, 6, 7, 9, 13, 15, 16, 25, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову Першого заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Пустовіт Олексія Олександровича про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ №004841 від 15 жовтня 2020 року, якою громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 (три тисячі чотириста) гривень, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровським районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

С у д д я: