Справа № 552/5856/20
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 р.Справа № 552/5856/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25.01.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Миронець О.К., пров. Хорольський, 6, м. Полтава, Полтавська, 36034, повний текст складено 26.01.21 року по справі № 552/5856/20

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Пилипенка Андрія Ростиславовича , Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції

про оскарження у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Пилипенка Андрія Ростиславовича, Управління патрульної поліції у Полтавській області ДПП про оскарження постанови у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25.01.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано постанову від 15.11.2020 року серії ДП №448151 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 та закрито провадження по справі.

Стягнуто з Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 1500 грн. витрат на правову допомогу.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду в частині відмови, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення розміру коштів на відшкодування витрат на правову допомогу та відмови у стягненні з відповідача витрат за подання позовної заяви.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протиправною, разом з тим, розмір гонорару представника позивача є неспівмірним зі складністю та ціною позову. А судові витрати у вигляді стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору не підлягають стягненню, оскільки особа звільнена від сплати судового збору за подачу даного позову.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Частиною 1 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписами п.1 ч.3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою ст.134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на положення ч.6 та ч.7 ст. 134 КАС України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктом 4 частини першої статті першої Закону України 05.07.2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закону №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону №5076 визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", відповідно до яких заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Колегія суддів звертає увагу, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

В даній справі предметом спору є постанова від 15.11.2020 року серії ДП №448151 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої, накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Тобто, розмір відшкодування судових витрат у сумі 9195,40 грн. є значно завищеним порівняно з ціною позову, яка складає 425 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про неспівмірність в даному випадку розміру витрат в сумі 9195,45 грн. на оплату послуг адвоката із ціною позову в сумі 425 грн. та складністю справи, виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Разом з тим, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, що судові витрати по сплаті судового збору не підлягають до стягнення, оскільки особа звільнена від сплати судового збору за подачу даного позову.

Так, з матеріалів справи встановлено, що за подання до суду даного позову позивачем було сплачено відповідно до квитанції №49352 від 23.11.2020 у розмірі 420,40 грн.

Згідно з рішення Київського районного суду м. Полтави від 25.01.2021 року по справі № 552/5856/20, позовні вимоги щодо скасування постанови від 15.11.2020 року ДП №448151 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 та закриття провадження по справі, були задоволенні.

Відмовлено зазначеним рішенням тільки в частині розміру стягнення понесених позивачем судових витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Таким чином, враховуючи, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн., а стягнення понесених судових витрат не є самостійними позовними вимогами в розумінні КАС України, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат зі сплати судового збору

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при розподілі судових витрат під час вирішення даного спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у розподілі судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати відповідно до квитанції №49352 від 23.11.2020 у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25.01.2021 року по справі № 552/5856/20 в частині відмови щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (ЄДПОУ: 40108646, вул.Кременчуцька,2 В, с.Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 420 (чотириста двадцять гривень) 40 (сорок) копійок відповідно до квитанції №49352 від 23.11.2020.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 25.01.2021 року по справі № 552/5856/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич