Справа № 520/10118/2020
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 р.Справа № 520/10118/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської районної ради Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 22.10.20 року по справі № 520/10118/2020

за позовом ОСОБА_1

до Харківської районної ради Харківської області

про стягнення невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Харківської районної ради Харківської області (далі - відповідач) в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 920 809,15 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Харківської районної ради Харківської області (, 61098, м. Харків, вул. Григорівське шосе, б. 52) на користь позивача невиплачену заробітну плату в розмірі 754 761 (сімсот п`ятдесят чотири тисячі сімсот шістдесят одну) грн. 60коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року по справі №520/10118/2020 скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо визначення періоду вимушеного прогулу позивача. Окрім того, не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо нарахованої суми компенсації за час вимушеного прогулу позивача, та вказує на ту обставину, що позивачем не було надано розрахунку розміру середньої заробітної плати, яку необхідно розраховувати за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, що є спеціальним нормативно-правовим актом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 6 травня 2004 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, Харківською районною радою Харківської області, обіймаючи посаду керуючого справами Виконавчого апарату Харківської районної ради Харківської області.

Рішенням І сесії Харківської районної ради Харківської області V скликання від 11 квітня 2006 року позивача обрано заступником голови Харківської районної ради Харківської області.

Рішенням І сесії Харківської районної ради Харківської області VI скликання від 18 листопада 2010 року позивача повторно обрано заступником голови Харківської районної ради Харківської області.

Рішенням І сесії Харківської районної ради Харківської області VIII скликання від 2 грудня 2015 року та розпорядженням голови Харківської районної ради від 2 грудня 2015 року № 93-ос позивача було звільнено із займаної виборчої посади у зв`язку із закінченням строку повноважень відповідно до частини 2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

3 грудня 2015 року позивач звернувся із заявою до відповідача про надання йому раніше займаної посади на підставі ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Відповідач листом від 4 грудня 2015 року повідомив позивача про неможливість надання йому попередньої роботи, оскільки на посаді керуючого справами Виконавчого апарату Харківської районної ради Харківської області працює інша особа.

Не погодившись з відмовою відповідача щодо поновлення на раніше займаній посаді, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Постановою Верховного суду від 12 червня 2020 року у справі №635/1071/17 поновлено ОСОБА_1 на посаді керуючого справами Виконавчого апарату Харківської районної ради Харківської області.

На виконання постанови Верховного Суду 12 червня 2020 року у справі №635/1071/17 позивача поновлено на посаді керуючого справами Виконавчого апарату Харківської районної ради Харківської області з 14 липня 2020 року.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 754 761,60 грн.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 5 статті 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За загальним правилом в питаннях регулювання публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Згідно з ч.5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Нормами частини 2 статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України, визначені підставі для оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі. Так, даною нормою встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Колегія суддів зазначає, що аналіз правових норм, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.3 ст. 14 КАС України).

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм частини 2 статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами ст. 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.

Така правова позиція викладена, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №243/2748/16-ц, у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року по справі №821/1678/16 та у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №760/9521/15-ц.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що приписи статті 235 КЗпП України підлягають застосуванню до правовідносин щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та приписи статті 236 КЗпП України - середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі позивача.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу, згідно норм частини 2 статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника.

Середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі стягується виключно за фактом затримки його виконання.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2017 року у справі № 635/1071/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №635/1071/17, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року в справі № 653/1071/17 скасовано.

Прийнято нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської районної ради Харківської області про поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді керуючого справами Виконавчого апарату Харківської районної ради Харківської області.

На виконання постанови Верховного Суду 12 червня 2020 року по справі №635/1071/17 позивача поновлено на посаді керуючого справами Виконавчого апарату Харківської районної ради Харківської області з 14 липня 2020 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що вимушеним прогулом позивача слід вважати період з 3 грудня 2015 року по 12 червня 2020 року (з моменту звільнення позивача згідно Рішення І сесії Харківської районної ради Харківської області VIII скликання від 2 грудня 2015 року та розпорядженням голови Харківської районної ради від 2 грудня 2015 року № 93-ос до винесення постанови Верховним Судом про поновлення позивача на посаді).

Разом з тим, рішення Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №635/1071/17 в частині поновлення позивача на посаді підлягало негайному виконанню, проте відповідачем за період часу з 13.06.2020 року по 13.07.2020 року рішення про поновлення позивача на посаді не приймалися.

Отже, відповідачем було допущено затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13.06.2020 року по 14.07.2020 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не розмежував сфери дії статей 235 та 236 КЗпП України, у зв`язку з чим не з`ясував дійсний зміст спірних правовідносин.

Щодо здійсненого розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, колегія суддів зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати який застосовується, зокрема, при обрахуванні затримки виконання рішення суду та інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пп. "з", "л" п.1 розділу 1 Порядку).

Так, згідно з вимогами п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 5, п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з абзацом сьомим пункту 2 Порядку №100 у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 2 Порядку №100 у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Згідно з абзацом першим пункту 10 Порядку №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Абзацом другим пункту 10 Порядку №100 передбачено, що, виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, що минули, починаючи з дня незаконного звільнення по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі. Та середній заробіток, виходячи з середньоденного грошового забезпечення позивача помноженого на кількість днів затримки виконання рішення суду.

Водночас середньоденна заробітна плата (для цілей визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) є часткою розміру заробітної плати за останні два місяці перед звільненням (розрахунковий період) та кількості робочих днів у такому періоді.

Особливістю цієї справи є те, що в періоді, який припадає на вимушений прогул (період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата), відбулися зміна структури заробітної плати, поєднана з підвищенням посадових окладів усіх державних службовців, та подальше підвищення їхніх посадових окладів (без зміни структури заробітної плати).

Аналіз абзаців сьомого, восьмого пункту 2 у взаємозв`язку з абзацами першим, другим пункту 10 Порядку №100 дає підстави для висновку, що у випадку зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадового окладу, обчислення середньої заробітної плати здійснюється виходячи із виплат, передбачених згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Отож після змін структури заробітної плати та одночасного підвищення посадового окладу розмір виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, для цілей визначення середньоденної заробітної плати не застосовуються. Натомість застосовується розмір виплат, установлений працівникові після відповідних змін.

Водночас підвищення посадових окладів, що не поєднане із зміною структури заробітної плати, є підставою для коригування середнього заробітку за час вимушеного прогулу на коефіцієнт підвищення посадових окладів, який визначається шляхом ділення посадового окладу після підвищення на розмір посадового окладу до такого підвищення.

При цьому під зміною структури заробітної плати у контексті спірних правовідносин необхідно розуміти будь-які зміни в оплаті праці державних службовців, унаслідок яких змінюється її складові (обсяг надбавок, заохочувальних і компенсаційних виплат), або їх питомої ваги.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №817/1169/16, від 04 березня 2020 року у постанові № 440/6017/18, від 12 серпня 2020 року по справі № 2-а-3279/10/1970.

Згідно довідки Харківської районної ради наданої в додатках до письмових пояснень від 29.01.2021 року за вх. №4741 «Про розрахунок середньої заробітної плати керуючого справами виконавчого апарату Харківської районної ради за період з 03.12.2015 року по 13.07.2020 року», середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за період з жовтня 2015 року по листопад 2015 року складає 3 656, 80 грн., середньоденна заробітна плата складає 174,13 грн, вказаний розрахунок сторонами не оспорюється.

На підставі наданих до суду письмових пояснень Харківської районної ради від 11.02.2021 року за вх.№7585, посадовий оклад керуючого справами, починаючи з 01 січня 2015 року складав - 2482 гривні, а з 01 грудня 2015 року складав - 3103, 00 гривень.

Матеріалами справи встановлено, що умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 268 від 09 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», надалі - Постанова, зокрема, схем посадових окладів згідно з додатками 48-54 і 57.

Так, додаток 49 до Постанови визначає Схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату районних, районних у м. Києві та Севастополі рад, де визначено посадовий оклад в тому числі і керуючого справами.

У зв`язку з внесеними змінами до Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 року, відбулися зміни структури заробітної плати, з одночасним підвищенням посадових окладів.

Беручи до уваги, що з 01 грудня 2015 року збільшено посадові оклади, відповідно до п.1 пп. 3 Постанови КМУ «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 9 грудня 2015 р. № 1013, обчислення середньоденної заробітної плати позивачеві, починаючи з 01.12.2015 року має провадитися виходячи з виплат, які передбачено згідно з новими умовами оплати праці (умовами оплати праці, установленими з 01 грудня 2015 року).

Періодичність підвищення посадового окладу та його розмір відповідач не заперечує, однак вважає, що при застосуванні постанов Кабінету Міністрів України, які регулюють оплату праці працівників державних органів, середній заробіток в розрахунковому періоді з 01.12.2015 обчислюється шляхом множення підвищеного коефіцієнту на середньоденну заробітну плату за жовтень-листопад 2015 року та множення на кількість робочих днів, що суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 15.10.2020 у справі № 826/17601/14 та постанові від 12.08.2020 по справі №2-а-3279/10/1970. Згідно з позицією Верховного Суду обчислення середнього заробітку має провадитися виходячи з виплат, які передбачено згідно з новими умовами оплати праці (тобто умовами оплати праці, установленими з 01.12.2015).

Згідно з додатком 49 із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 984 від 19.07.2006; в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 700 від 12.05.2007 місячний посадовий оклад керуючого справами становить 1659-1712 грн.

Згідно з додатком 49 із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 984 від 19.07.2006; в редакції Постанов Кабінету Міністрів України № 700 від 12.05.2007, № 353 від 24.05.2017 місячний посадовий оклад керуючого справами становить 5 800 грн.

Згідно з додатком 49 із змінами, внесеним згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 984 від 19.07.2006; в редакції Постанов Кабінету Міністрів України № 700 від 12.05.2007, № 353 від 24.05.2017, № 363 10.05.2018 місячний посадовий оклад керуючого справами становить 8300 грн.

Згідно з додатком 49 із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 984 від 19.07.2006; в редакції Постанов Кабінету Міністрів України № 700 від 12.05.2007, № 353 від 24.05.2017, № 363 від 10.05.2018, № 525 від 19.06.2019 місячний посадовий оклад керуючого справами становить 8800 грн.

Згідно з додатком 49 із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 984 від 19.07.2006; в редакції Постанов Кабінету Міністрів України № 700 від 12.05.2007, № 353 від 24.05.2017, № 363 від 10.05.2018, № 525 від 19.06.2019, від 19.06.2019 року, №441 від 03.06.2020 року місячний посадовий оклад керуючого справами становить 9600 грн.

Отже, підвищення посадового окладу на посаді "Керуючого справами Виконавчого апарату Харківської районної ради Харківської області" відбувалось в наступні періоди:

з 01.12.2015 року по 23.05.2017 року - 3103 грн;

з 24.05.2017 року по 09.05.2018 року - 5800 грн;

з 10.05.2018 року по 18.06.2019 року - 8300 грн;

з 19.06.2019 року по 02.06.2020 року - 8800 грн;

з 03.06.2019 року по 13.07.2020 року - 9600 грн.

Враховуючи те, що з 01.12.2015 року відбулося підвищення заробітної плати, коефіцієнт підвищення нараховується з 01.12.2015 (дата наступного підвищення посадового окладу) та складає:

в період з 03.12.2015 року - 31.12.2015 року підлягає застосуванню коефіцієнт 1,25 (3103/2482=1,25);

в період з 01.01.2016 року по 25.05.2017 року підлягає застосуванню коефіцієнт 1,87 (5800/3103=1,87);

в період з 26.05.2017 року по 17.05.2018 року підлягає застосуванню коефіцієнт 1,43 (8300/5800=1,43);

в період з 18.05.2018 року по 24.06.2019 року підлягає застосуванню коефіцієнт 1,06 (8800/8300=1,06);

в період з 25.06.2019 року по 12.06.2020 року підлягає застосуванню коефіцієнт 1,09 (9600/8300=1,09).

Таким чином, з урахуванням коефіцієнту підвищення середньоденна заробітна плата становить:

- в період з 03.12.2015 року - 31.12.2015 року - 174,13 х 1,25 = 217,66 грн.

- в період з 01.01.2016 року по 25.05.2017 року - 217,66 х 1,87 = 407,02 грн.

- в період з 26.05.2017 року по 17.05.2018 року - 407,02 х 1,43 = 582,04 грн.

- в період з 18.05.2018 року по 24.06.2019 року - 582,04 х 1,06 = 616,96 грн.

- в період з 25.06.2019 року по 12.06.2020 року - 616,96 х 1,09 = 672,49 грн.

Для обчислення суми заробітку, що підлягає виплаті працівникові за час вимушеного прогулу, за основу беруться робочі дні.

Періодом вимушеного прогулу, за який відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток є період з 3 грудня 2015 року по 12 червня 2020 року, та за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі - з 13.06.2020 року по 13.07.2020 року включно.

У період з 03.12.2015 року по 31.12.2015 року середній заробіток складає 1,25 х 174,13 грн.) х 21 день=4 570, 86 грн.;

у період з 01.01.2016 року по 25.05.2017 року середній заробіток складає 1,87 х 217,66 грн. х 348 днів= 141 642, 96 грн.;

у період з 26.05.2017 року по 17.05.2018 року середній заробіток складає 1,43 х 407,02 грн. х 246 днів= 143 181, 84 грн.;

у період з 18.05.2018 року по 24.06.2019 року середній заробіток складає 1,06 х 582,04 грн. х 274 дні= 169 047, 04 грн.;

у період з 25.06.2019 року по 12.06.2020 року середній заробіток складає 1,09 х 616,96грн. х 242 дні= 162 742, 58 грн.;

у період з 13.06.2019 року по 13.07.2020 року середній заробіток складає 672,49 грн. х 20= 13 449,80 грн.

Таким чином, середній заробіток за період з 03 грудня 2015 року по 13 липня 2020 року (включно) складає (4 570, 86 грн. + 141 642, 96 грн. + 143 181, 84 грн. + 169 047, 04 грн + 162 742, 58 грн. + 13 449,80) = 634 635, 08 гривень.

Поряд з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо стягнення на користь позивача лише середнього заробітку за час вимушеного прогулу, чим порушив норми матеріального права.

Враховуючи практику Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що в спірних правовідносинах наявні підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм частини 2 статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами ст. 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.

Отже середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.12.2015 року по 12.06.2020 року підлягає стягненню з відповідача в сумі 621 185 (шістсот двадцять одна тисяча сто вісімдесят п`ять) грн. 28 коп., а також середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 13.06.2020 року по 13.07.2020 року включно - в сумі 13 449 (тринадцять тисяч чотириста сорок дев`ять) грн. 80 коп.

На підставі наведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з Харківської районної ради Харківської області на користь позивача невиплаченої заробітної плати в розмірі 754 761 (сімсот п`ятдесят чотири тисячі сімсот шістдесят одну) грн. 60коп., та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачем виплачувалась позивачу середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, з відповідного місцевого бюджету за період грудень 2015 року - травень 2016 року в сумі 61 820, 64 грн., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані виплати не впливають на гарантовану державою виплату, право на отримання якої виникла у позивача, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому наявні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від року у справі №520/10118/2020 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської районної ради Харківської області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року по справі № 520/10118/2020 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Харківської районної ради Харківської області про стягнення невиплаченої заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Харківської районної ради Харківської області (, 61098, м. Харків, вул. Григорівське шосе, б. 52) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ):

середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.12.2015 року по 12.06.2020 року в сумі 621 185 (шістсот двадцять одна тисяча сто вісімдесят п`ять) грн. 28 коп.

середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 13.06.2020 року по 13.07.2020 року включно в сумі 13 449 (тринадцять тисяч чотириста сорок дев`ять) грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 03.03.2021 року