Справа № 260/2649/20
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2021 року м. Ужгород№ 260/2649/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Жирош С.Ю.;

за участю:

та осіб, які беруть участь у справі:

позивач - не з`явився;

представник позивача - Марина В.Г.;

представник відповідача - Щадей С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправними (незаконними) дій, наказів та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2020 року, ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправними дій, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, а саме просить:

1. Визнати протиправними дії ГУНП в Закарпатській області щодо звільнення зі служби в поліції - сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Міжгірського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області;

2. Визнати протиправними та скасувати наказ начальника ГУНП в Закарпатській області № 1345 від 18.06.2020 року, яким звільнено зі служби в поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Міжгірського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1 ;

3. Визнати протиправними та скасувати наказ начальника ГУНП в Закарпатській області № 131 о/с від 19.06.2020 року щодо звільнення зі служби в поліції сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Міжгірського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області;

4. Визнати протиправними та скасувати наказ начальника ГУНП в Закарпатській області № 134 о/с від 18.06.2020 року, яким внесено зміни до наказу № 131 о/с;

5. Поновити з 19 червня 2020 року ОСОБА_1 на службі в Національній поліції - на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Міжгірського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області;

6. Стягнути з ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 19 червня 2020 року до набрання рішенням законної сили;

7. Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Міжгірського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач проходила службу в Національній поліції Україні на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Міжгірського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області до 19 червня 2020 року. Відповідно до наказу начальника ГУНП в Закарпатській області № 1345 від 18 червня 2020 року її звільнено зі служби згідно пп. 7 п. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Та, разом з тим, наказом № 131 о/с від 19 червня 2020 року відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» позивача звільнено зі служби за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладено відповідно до Дисциплінарного Статуту Національної поліції України) з 19 червня 2020 року. Вказує на те, що оскаржувані накази про звільнення є незаконними, прийнятими на підставі висновку про результати службового розслідування, яке проводилося дисциплінарною комісією ГУНП в Закарпатській області, а сам висновок суперечить обставинам викладеним у ньому. Зазначає, що службове розслідування проведено поверхнево, за два дні. Позивач, зокрема, зазначає і про те, що відсутня сама подія нанесення тілесних ушкоджень, протиправної поведінки з її боку не було, а наявні відеоматеріали взагалі нічого не доводять, так як по ним неможливо ідентифікувати будь-кого і будь-що. Крім того, зазначає, що скласти протокол чи винести постанову у справі про адміністративне правопорушення не могла, без встановлення віку та анкетних даних гр. ОСОБА_2 , однак про вказані події подала рапорт на ім`я керівника. Наголошує на тому, що відповідач не розмежував, які саме протиправні дії і порушення вчинені позивачем, а які іншими поліцейськими, що у свою чергу порушує принцип персональної відповідальності. А тому відповідач не вправі накладати на позивача стягнення за протиправні дії вчинені іншою особою.

Будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду даної справи, позивач у судове засідання не з`явилася, хоча неоднаразово викликалася у судове засідання, оскільки її явка визнавалася судом обов`язковою. Однак, беручи до уваги подану представником позивача Виписку із медичної картки амбулаторного хворого від 15 лютого 2021 року № 3 така на час розгляду справи перебувала на лікуванні з діагнозом "вірусне захворювання, короновірусна інфекція, правобічна бронхопневмонія", а тому, з врахування думки учасників судового процесу та тривалого лікування позивача з вказаним діагнозом, судом вирішено розглядати дану справу за відсутності позивача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з мотивів наведених у позовній заяві та просив суд позов задоволити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, з мотивів наведених у письмовому відзиві. Просила суд відмовити у задоволенні позову, як безпідставному. Заперечуючи проти позову, зокрема вказала на те, що позивачку звільнено з служби за скоєння дисциплінарного проступку, що виразилося у неетичних та непрофесійних діях під час виконання службових обов`язків стосовно гр. ОСОБА_2 , скоєнні вчинку, який компрометує її як поліцейського, перешкоджанні у проведенні службового розслідування та не повідомленні про ознаки кримінального правопорушення. Вказує на те, що позивач діяла непрофесійно, опитування заявниці та свідків не здійснила, а саму подію у планшеті відмітила як «конфлікт не підтвердився», хоча подія потребувала додаткової перевірки, натомість наряд доставив до відділу поліції гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Звертає увагу на те, що позовна заява мотивована представником позивача на фактах, які нічим не підтверджуються та не відповідають дійсності.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновків та констатує наступне.

Згідно зі статтею 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до частини 2 розділу 2 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 № 893, службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 15.06.2020 року № 1308 призначено та проведено службове розслідування за фактом неправомірних дій з боку окремих працівників СРПП Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП стосовно гр. ОСОБА_2 .

У ході службового розслідування встановлено, що 14.06.2019 о 02.30 зі служби « 102» до Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП надійшло анонімне повідомлення від особи жіночої статі про те, що в заявниці виникла конфліктна ситуація з невідомими особами, які її словесно ображали.

Вказане звернення зареєстровано в ІТС ІПНП (ЄО) Міжгірського ВП від 14.06.2020 № 1841.

Як встановлено судом, на виклик виїхали працівники сектору реагування патрульної поліції Міжгірського відділення поліції у складі начальника СРПП № 1 Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 та поліцейської СРПП № 2 цього підрозділу ГУНП сержанта поліції ОСОБА_1 на службовому автомобілі марки «Skoda-Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , які прибувши на місце події, поспілкувавшись із заявницею (анкетні дані повідомити відмовилася) встановили, що в неї виник конфлікт з гр. ОСОБА_4 , який з її слів поїхав на приватному автомобілі в напрямку смт. Воловець. В подальшому гр. ОСОБА_4 було розшукано та разом із заявницею запрошено до Міжгірського відділення поліції для з`ясування обставин за даним фактом.

У відділенні поліції гр. ОСОБА_4 надав пояснення з даного приводу, після чого залишив Міжгірське ВП. У свою чергу, заявниця, відмовилася від надання пояснень та стала конфліктувати з поліцейськими ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Під час зазначеного конфлікту, заявниця повідомила поліцейським, що стан її здоров`я погіршився і вона потребує медичної допомоги. У зв`язку з цим, до Міжгірського відділення поліції прибули лікарі КНП ЛПУ «Міжгірська РЛ» у складі: ОСОБА_32 та ОСОБА_12 , після чого, зазначену особу було оглянуто у вказаному медичному закладі, де вона представилася як ОСОБА_2 (дані щодо року народження та місця реєстрація чи фактичного проживання назвати відмовилася), що підтверджується записом від 14.06.2020 у журналі амбулаторних хворих. Після огляду вищевказані працівники поліції гр. ОСОБА_2 , з метою встановлення її анкетних даних доставили за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши за вказаною адресою гр. ОСОБА_2 зайшла до будинку, як вона стверджувала, щоб пред`явити документи, що підтверджують її особу (паспорт громадянина України). Після чого з будинку вийшла жінка, яка назвалася мамою ОСОБА_2 та візуально пред`явила поліцейським її паспорт громадянина України. Поспілкувавшись з вказаною особою, поліцейські залишили місце проживання гр. ОСОБА_2, оскільки вона з будинку до них не вийшла.

Згідно інформації в ІТС ІПНП (ЄО Міжгірського ВП № 1841), за результатами опрацювання вказаного повідомлення поліцейською ОСОБА_1 , ніякого конфлікту встановлено не було, а інформація не підтвердилася.

Однак, як вбачається із матеріалів службового розслідування, вказані факти суперечать обставинам, які встановлені судом в ході судового розгляду.

Як вбачається із матеріалів службового розслідування 15.06.2020 року о 08.36 зі служби « 102» до Міжгірського відділення поліції надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_16 , мешканки АДРЕСА_1 про те, що її доньці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поліцейська ОСОБА_1 нанесла тілесні ушкодження (ЄО Міжгірського ВП № 1844).

Разом з тим, 15.06.2020 о 11.32 гр. ОСОБА_2 звернулася із заявою до Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень в ніч з 13.06.2020 на 14.06.2020 поліцейським СРПП Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП ОСОБА_1 (ЄО Міжгірського ВП № 1855).

Цього ж дня, до Міжгірського відділення поліції прибули працівники ВІОС УКЗ ГУНП, УПД ГУНП та Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України.

Відповідно до записів у журналах доставлених, відвідувачів та запрошених осіб Міжгірського відділення поліції зазначено, що 14.06.2020 у період з 02.50 год. по 3.10 год. гр. ОСОБА_2 відвідувала Міжгірське ВП.

Як вбачається із пояснень наданих гр. ОСОБА_2 , у ході службового розслідування та повідомила, що 14.06.2020 близько 02.30 з метою врегулювання конфлікту, який трапився на алеї, що розташована в смт. Міжгір`я по вул. Шевченка вона зателефонувала із свого власного мобільного телефону на лінію « 102». В ніч з 13.06.2020 на 14.06.2020 на вказаній алеї та вона святкувала іменини свої подруги, і в той час до її друга на ім`я ОСОБА_21 почали чіплятися невідомі особи, висловлюючись у його сторону різні нецензурні слова після чого нею було здійснено телефонний дзвінок на спеціальну лінію « 102». Коли працівники поліції прибули на місце події, то вони побачили, що невідомі особи на своєму транспортному засобі почали покидати місце події, на що з боку працівників поліції відразу прослідувала відповідна реакція, а саме почали переслідувати невідомий автомобіль. Через 10-15 хвилин працівники поліції повернулись на місце події разом з одним із тих осіб, що чіплявся до її друга на ім`я ОСОБА_21 . Згодом до неї підійшов один із працівників поліції, а саме ОСОБА_1 і запитала, що тут відбувалось і хто був учасником конфлікту, на що вона повідомила останній про те, що троє осіб, зокрема: гр. ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_4 висловлювались щодо неї та її друзів нецензурними словами і у зв`язку з цим вона викликала наряд поліції. Після цього, поліцейська ОСОБА_1 , з метою дачі пояснень по факту вказаної події запропонувала їй проїхати до відділення поліції. Коли вона підійшла до дверцят службового автомобіля, то побачила, що в автомобілі перебуває один із учасників конфлікту, а саме гр. ОСОБА_4 , який знову почав висловлюватися в її сторону нецензурною лайкою. Також гр. ОСОБА_2 повідомила, що саме з метою врегулювання конфлікту та дачі працівникам поліції пояснень вона добровільно проїхала до місцевого відділення поліції. Також зазначила, що 14.06.2020 близько 02.50 гр. ОСОБА_2 разом із працівниками поліції прибула до Міжгірського ВП, де згодом зайшла до кімнати прийому громадян. В кімнаті прийому громадян гр. ОСОБА_2 перебувала із поліцейською ОСОБА_1 . Там вони вели діалог, у якому заявниця розповідала про обставини конфлікту. У ході розмови, гр. ОСОБА_4 разом з поліцейською ОСОБА_1 ще неодноразово висловлювався в її сторону різними нецензурними словами та на що працівники поліції взагалі ніяк не реагували. Згодом, як повідомила опитана гр. ОСОБА_2, працівниця поліції ОСОБА_1 повідомила їй що через виклик, який та здійснила вона не може виспатись, на що вона повідомила працівниці поліції, що це її робота в результаті чого між ними виник конфлікт, в ході якого працівниця поліції ОСОБА_1 відштовхнула її, нанесла удар по обличчю та в область живота, після чого гр. ОСОБА_2 намагалась втекти із приміщення відділення поліції.

Як зазначено в поясненнях гр. ОСОБА_2, після вказаних подій, у зв`язку із поганим самопочуттям вона впала на землю, а через деякий час до адміністративної будівлі Міжгірського ВП прибув медперсонал, який запропонував пройти їй до лікарні. Прибувши до приймального відділення Міжгірської РЛ, один з лікарів запропонував пройти огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, на що гр. ОСОБА_2 не погодилась, а в подальшому працівниками поліції її було доставлено по місцю проживання.

У своїх поясненнях гр. ОСОБА_16 , яка є матір`ю гр. ОСОБА_2, зазначає, що 14.06.2020 близько 05.00 її донька прийшла додому та повідомила, що цього ж дня в період часу між 02.30 та 03.00 вона отримала тілесні ушкодження, які їй спричинила працівниця поліції ОСОБА_1 , з якою вона знайома, так як чоловік працівниці поліції ОСОБА_26 перебуває з нею в родинних зв`язках. Після цього, гр. ОСОБА_16 разом із своєю дочкою вийшла з будинку на подвір`я, де знаходились працівники поліції Міжгірського ВП, а саме ОСОБА_1 та поліцейський чоловічої статі, який попросив щоб вона пред`явила паспорт громадянки України своєї доньки. Згодом нею, на вимогу працівників поліції, було пред`явлено паспорт доньки. Поліцейські пішли, а вони зайшли до свого будинку.

Разом з цим, гр. ОСОБА_16 зазначила в поясненнях, що під час спілкування з працівниками поліції біля будинку був присутній знайомий її дочки гр. ОСОБА_21 , а працівники поліції вели себе ввічливо і тактовно. Також вона додала, що уже на той момент на тілі її дочки візуально було видно тілесні ушкодження, зокрема подряпини з правої сторони в області шиї та забої на обох руках.

Також ОСОБА_16 повідомила, що 14.06.2020 близько 09.00 вона зателефонувала на лінію « 102» та повідомила про побиття своєї доньки ОСОБА_2 працівницею поліції ОСОБА_1 , після чого до неї додому прибув наряд поліції, якому нею було надано письмові пояснення по даному факту. Окрім цього, 15.06.2020 близько 10.00 вона разом із своєю донькою гр. ОСОБА_2 прибули до Міжгірського відділення поліції, де подали письмову заяву за фактом неправомірних дій працівників поліції, а також аналогічну заяву було подано до Міжгірського відділення Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області.

Крім того, вона зазначила у письмових пояснення, що гр. ОСОБА_30 до події з її дочкою жодного відношення не має, а на момент подання нею заяви знаходився у приміщенні Міжгірського ВП та з власної ініціативи здійснював фіксацію її спілкування з працівниками поліції на свій мобільний телефон. Окрім цього, додала, що станом на 15.06.2020 її донька гр. ОСОБА_2 до закладів охорони здоров`я з метою отримання медичної допомоги не зверталася та медичний огляд не проходила.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_30 у мережі «Інтернет» на каналі «YouTube», опублікував відео під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2) », де гр. ОСОБА_2 розповідає про те, що 14.06.2020 вона зателефонувала на спеціальну лінію « 102» та повідомила про те, що їй потрібна допомога поліції, так як у неї, в центрі смт. Міжігр`я виник конфлікт з невідомими громадянами. В подальшому, наряд поліції, який виїхав на виклик доставив її у Міжгірське відділення поліції, де під час з`ясування обставин, працівниця поліції ОСОБА_1 застосувала стосовно неї фізичну силу, внаслідок чого спричинила їй тілесні ушкодження.

З пояснень, які містяться в матеріалах службового розслідування, начальник CРПП №1 Міжгірського ВП майор поліції ОСОБА_6 та поліцейський СРПП №2 цього ж підрозділу ГУНП сержант поліції ОСОБА_1 зазначили, що з 13.06.2020 на 14.06.2020 вони перебували у складі ГРПП №1 Міжгірського ВП. 14.06.2020 близько 02.30 на їх планшетний пристрій надійшло анонімне повідомлення про те, що невідомі особи ображають заявника. Прибувши на місце події відразу встановити особу заявника їм не представилось можливим, однак через деякий час здійснивши дзвінок на номер телефону заявника працівники поліції побачили, що невідома їм дівчина піднімає слухавку та котру в подальшому працівник поліції попросили підійти до службового автомобіля. Коли дівчина підійшла до службового автомобіля працівників поліції то повідомила їм що в неї виникла конфліктна ситуація з хлопцями. З метою з`ясування всіх обставин працівники наряду ГРПП №1 запросили заявницю до відділення поліції. Зі слів поліцейських дівчина перебувала у п`яному вигляді, кричала і поводила себе неадекватно та на запитання працівників поліції скільки їй років, яке в неї прізвище, ім`я та по батькові, де вона проживає не відповідала. Окрім цього, повідомили, що заявниця була запрошена ними до відділення поліції на що та погодилась, присіла у службовий автомобіль і поїхала з ними до відділення поліції, фізична сила та спеціальні засоби до неї не застосовувались.

Разом з цим ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в своїх поясненнях зазначили, що прибувши до відділення поліції та увійшовши до кімнати прийому громадян, заявниця почала поводити себе неадекватно, їй стало зле та в результаті чого вони звернулися за допомогою до медпрацівників, щоб надати їй невідкладну медичну допомогу. Черговий лікар КНП ЛПУ «Міжгірської РЛ», гр. ОСОБА_32 , який прибув на їх повідомлення повідомив працівникам поліції, що та перебуває у стані алкогольного сп`яніння і він не знає, які медичні засоби можна надати заявниці та згодом ОСОБА_1 разом із заявницею та медперсоналом направились до приймального відділення вказаного вище лікувального закладу для того, щоб встановити ступінь алкогольного сп`яніння заявниці. Однак, прибувши до приймального відділення, заявниця повідомила, що медичний огляд з метою встановлення ступеня алкогольного сп`яніння буде проходити лише у присутності матері. Згодом, як повідомили опитані працівники поліції, лікар спитав у заявниці чи потребує вона медичної допомоги та спитав у неї про її самопочуття на що та відповіла, що з нею все гаразд.

Разом з тим, зазначили, що після надання заявниці лікарями медичної допомоги, вони відвезли її додому, де вхідні двері будинку відкрила її мати, у якої теж були наявні ознаки алкогольного сп`яніння та яка на запитання працівників поліції чи повнолітня її донька увійшла до будинку та винесла її паспорт. А її донька зайшла до будинку та більше не виходила. Чітко пояснити причини неналежного оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, скоєні ОСОБА_2 , поліцейські не змогли.

У своїх поясненнях, наданих у ході службового розстеження, поліцейська СРПП №2 Міжгірського ВП сержант поліції ОСОБА_1 на запитання: «Чи застосовувалася фізична сила 14.06.2020 близько 03.00 год. відносно гр. ОСОБА_2 у кімнаті для прийому громадян та у приміщенні Міжгірського ВП?» відповіла - « 14.06.2020 близько 03.00 год. в момент перебування громадянки ОСОБА_2 у приміщенні та кімнаті прийому громадян Міжгірського ВП, вона фізичну силу не застосовувала, однак змушена була вказану громадянку відштовхнути від себе та заспокоїти оскільки остання поводилась неадекватно: кидалась на працівників поліції та при цьому ображала їх нецензурними словами, а на їх зауваження не реагувала».

Вказане підтверджує факт, того, що позивачкою застосовувалася фізична сила до гр. ОСОБА_2 , що також зазначається самим позивачем у позовній заяві. В той же час, суд не може встановити, в якій мірі застосовувалася фізична сила та, відповідно, які наслідки це спричинило.

Разом з тим, враховуючи застосування фізичної сили до гр. ОСОБА_2 позивачка, як працівник поліції повинна була зафіксувати у законний спосіб, а саме відповідно до вимог ст. 44 Закону України "Про Національної поліції України", як вона вважала неадекватну поведінку гр. ОСОБА_2 , однак взагалі не вчинила жодних дій, які передбачені чинним законодавством та внутрішніми нормативно-правовими актами щодо, фіксації цієї події та притягнення до відповідальності ОСОБА_2 за неадекватну поведінку.

В той же час, як встановлено судом гр. ОСОБА_2 запрошена у Міжгірський РВ як особа, яка здійснила виклик на "102" та зазначила про вищевказану подію, а не як затримана особа, стосовно якої працівники поліції могли вчинити дії, зокрема і щодо застосування відносно неї фізичної сили.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні жодного рапорту на ім`я керівника позивачем не подано, не складено жодного протоколу про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_2 , не зафіксовано факт застосування фізичної сили відносно вказаної громадянки з метою її заспокоєння.

Суд не погоджується із позицією позивача про те, що за фактом вказаної події процесуальні документи повинен був складати саме ОСОБА_6 , як старший групи, так як позивачка, як працівник поліції та особа, яка входила до групи, яка чергувала в цей день, мала можливість самостійно перевірити подання рапорту та складання інших процесуальних документів старшим групи ОСОБА_6 та в разі їх відсутності, відповідно, подати такі особисто, оскільки, як встановлено судом не лише старший групи, але і вона здавала зміну після нічного чергування.

Крім того, судом встановлено, зокрема із пояснень опитаного у ході судового розгляду свідка ОСОБА_38 , що гр. ОСОБА_2 в ході службового розслідування було надано працівникам ВІОС УКЗ ГУНП файли аудіозапису розмови між нею та поліцейською ОСОБА_1 , фіксація якого була проведена 15.06.2020 за допомогою її мобільного телефону в додатку «Диктофон».

Дослідивши вказаний аудіофайл, який міститься в матеріалах службового розслідування, позивач пропонувала ОСОБА_2 грошові кошти, як компенсацію за моральний збиток та за неподання заяви до правоохоронних органів та просили в неї вибачення за свої неетичні дії стосовно неї. При цьому у розмові ОСОБА_1 визнає, що заподіяла побої ОСОБА_2 і просить за це від неї вибачення, намагаючись умовити останню не подавати звернень до правоохоронних органів про її причетність до кримінального правопорушення.

Вищевказаний факт цієї розмови між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджується поясненнями самої ОСОБА_2 наявними в матеріалах службового розслідування, в той же час такі не спростовані позивачем, так як позивач у ході судового розгляду не спростувала, що вказаної розмови між ними не відбувалося, оскільки у засідання жодного разу особисто не з`явилася, хоча неодноразово викликалася судом.

Щодо оглянутого у судовому засіданні відео із камер спостереження, які встановлені у приміщенні Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП у Закарпатській області (міститься в матеріалах судової справи), то слід зазначити, що на такому зафіксовано неправомірну поведінку працівників поліції, однак у зв`язку із неналежною та низькою якістю відео не можливо суду встановити за участю яких осіб відбуваються вказані дії.

В той же час, з наявного аудіозапису, який міститься на одному і тому ж диску встановлено, що працівник поліції за грошову винагороду фактично намагалася умовити останню не подавати звернень до правоохоронних органів про її причетність до кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 3 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.12.2015 № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

У статті 7 Дисциплінарного статуту зазначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні встановлюється Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.1 Інструкції визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового і начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового і начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Відтак, суд вказує на те, що позивача звільнено зі служби за скоєння дисциплінаорного проступку, що виразилося у неетичних та непрофесійних діях під час виконання службових обов`язків стосовно гр. ОСОБА_2 , скоєнні вчинку, який компрометує її як поліцейського та неповідомленні про ознаки кримінального правопорушення, що в свою чергу підриває авторитет поліції вцілому.

При цьому, суд вказує на те, що представник позивача помилково ототожнює поняття «притягненя до адміністративної відповідальності» та «дії наряду при виїзді на місце події за повідомленням про конфліктну ситуацію», з огляду на наступне.

Відповідно Розділу XII (організація реагування нарядів поліції на правопорушення або події, які не містять ознак кримінального правопорушення) Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16 лютого 2018 року № 111 визначено:

1. Якщо заява чи повідомлення про адміністративне правопорушення або подію не потребує додаткової перевірки поліцейський за допомогою планшетного пристрою доповнює первинну інформацію в системі ІПНП відомостями про обставини події, ужиті заходи та зазначає, що звернення розглянуто на місці або відомості про подію не підтвердилися.

У разі наявності заявника або свідків адміністративного правопорушення чи події поліцейські здійснюють їх опитування, уносять відомості про абонентський номер телефону заявника та адресу електронної пошти, а також зручний для нього спосіб отримання відповіді про результати розгляду заяви чи повідомлення (поштою, електронною поштою).

2. У разі відсутності технічної можливості внести зазначені відомості до системи ІПНП поліцейський викладає необхідну інформацію в рапорті, який надає оперативному черговому підрозділу поліції, на території обслуговування якого відбулася подія.

Відповідальний по ТВП (начальник СРПП) або оперативний черговий роздруковує із системи ІПНП необхідні відомості про подію, додає до них рапорт наряду, який виїжджав на місце події, та матеріали перевірки (за наявності), після чого доповідає матеріали керівнику ТВП.

4. Відомості про результати розгляду заяви чи повідомлення про адміністративне правопорушення або подію вносяться уповноваженою посадовою особою до системи ІПНП, а відповіді надаються заявникам у зазначений заявниками спосіб.

Всупереч даним нормам, на думку суду, поліцейська діяла непрофесійно, опитування заявниці та свідків не здійснила, дану подію відмітила у планшеті як «конфлікт не підтвердився», хоча подія потребувала додаткової перевірки, натомість наряд доставив до відділу поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і доказів спростування цих обставин суду не надано.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_6 , який вказав, що вищевказані процесуальні дії стосовно вказаної події повинен був здійснювати саме він як старший групи, і позивачка жодних протиправних дій відносно ОСОБА_2 не вчиняла, то суд критично оцінює такі, оскільки його покази спростовуються зібраними та перевіреними судом матеріалами службового розслідування за вказаним фактом події і такі розцінюються як виправдання неправомірної поведінки позивача, яка на той час була працівником поліції, і мала діяти до норм Закону України "Про національну поліцію" та інших нормативно-правових актів, що регулюють порядок проходження служби в поліції.

Також суд не погоджується з позицією представника позивача, що службове розслідування стосовно позивача проведено поверхнево та за короткий час, а саме за два дні, так як відповідно до вимог Дисциплінарного Статуту та Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції не визначений конкретний строк проведення такої перевірки, а тому суд погоджується з тим, що така могла бути проведена за два дні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Позивачем не надано суду достатніх та належних доказів щодо обґрунтованості своїх позовних вимог.

Відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції адже вчинений позивачем проступок є таким, що дискредитує звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про скасування наказу звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті оспорюваного наказу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак у задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити повністю.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправними дій, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано судом 01 березня 2021 року.

СуддяС.А. Гебеш