Справа № 200/10462/20-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Донецький окружний адміністративний суд у складі; головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, заступника голови Фонду державного майна України Кудіна Дениса Ігоровича, голови Фонду державного майна України Сенниченка Дмитра Володимировича, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
10 листопада 2020 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Фонду державного майна України (далі - Відповідач 1), заступника голови Фонду державного майна України Кудіна Дениса Ігоровича (далі - Відповідач 2), голови Фонду державного майна України Сенниченка Дмитра Володимировича (далі - Відповідач 3), третя особа; Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях про визнання протиправним та скасування наказу Фонду державного майна України №408-рвід 02 листопада 2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", за підписом в.о. Голови Фонду державного майна України Кудіна Дениса про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях за угодою сторін на підставі заяви від 31 жовтня 2020 року; поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях з 31 жовтня 2020 року; стягнення з Фонду державного майна України середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 жовтня 2020 року по дату поновлення на роботі.
16 лютого 2021 року представником позивача надано клопотання про вирішення питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення по суті справи.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Вирішено визнати протиправними і скасувати наказ Фонду державного майна України "Про звільнення ОСОБА_1 " від 2 листопада 2020 року №408-р. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях з 31 жовтня 2020 року. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2020 року у розмірі 140 579,28 грн. У задоволенні решти вимог відмовити. Повний текст рішення складено 24 лютого 2021 року.

19 лютого 2021 року від адвоката Туліна Р.А. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по справі про стягнення з регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20500 грн.

1 березня 2021 року до суду, засобами електронного зв`язку, надійшли заперечення Фонду державного майна України щодо задоволення заяви. Відповідач вказав, що позовні вимоги задоволені частково, при цьому надані адвокатом послуги, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, обсяги наданих адвокатом послуг є неспівмірними з даною справою. Відповідач вказав, що регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях є бюджетною організацією, фінансування якої здійснюється з Державного бюджету, і стягнення з відповідача визначених позивачем витрат призведе до зменшення відповідних видатків на забезпечення діяльності органу.

Розгляд заяви призначений на 2 березня 2021 року, про що повідомлено сторін електронними судовими повістками.

Сторони явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

1 березня 2021 року відповідач, засобами електронного зв`язку, надав клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

2 березня 2021 року відповідач, засобами електронного зв`язку, надав клопотання про відкладення розгляду справи, з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 та ураховуючи, що участь його представника у судовому засіданні в режимі відео конференції не вирішено.

Стосовно клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції суд зазначає, що відповідно до частини 1, 2 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Як убачається із заяви відповідача про проведення судового засідання в режимі відео конференції, остання датована 25 лютого 2021 року, разом з тим, надійшла до суду засобами електронного зв`язку 1 березня 2021 року о 13:52 год., тобто менш ніж за п`ять днів до проведення судового засідання.

Крім того, за результатом підготовчих дій, спрямованих на встановлення здатності забезпечення участі представника відповідача у судовому засіданні 2 березня 2021 року о 13:00 год. в режимі відеоконференції, судом встановлена відсутність технічної можливості провести судове засідання по справі у режимі відео конференції.

Таким чином, у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції суд відмовляє.

Стосовно відкладення судового засідання суд зазначає наступне.

Так, положеннями статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Згідно частини 2 статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Оскільки, представником відповідача не наведено передбачених положеннями Кодексу адміністративного судочинства підстав для відкладення розгляду справи, ураховуючи, що приписами статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначений вичерпний перелік підстав для відкладення розгляду справи, які не передбачають відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину на території України, до того ж, явка сторін у судове засідання не визнана судом обов`язковою, суд вважає, що клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Так, відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст.134 КАС України).

Частинами 4, 5, 6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, 28 вересня 2020 року між ОСОБА_4 та адвокатом Туліним Романом Андрійовичем укладено договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) №28/09-1. Згідно до додатку №1 до вказаного вище договору вартість послуг складає 10000 грн., що включає: вивчення судової практики зі спірних питань 1500 грн. (3 год. по 500 грн.), написання та підготовка позовної заяви, підготовка додатків - 6000 грн. (6 год. по 1000 грн.), написання запитів - 1500 грн. (3 год. по 1000 грн.), фактичні суміжні витрати, виготовлення копій документів - 1000 грн. Згідно з додатком №2 до вказаного договору вартість послуг складає: участь у судових засіданнях 3000 грн. (3 по 1000 грн.), збір доказів, перегляд відеозаписів, подання доказів - 1500 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №97 від 9 листопада 2020 року адвокатом Тіліним Р.А. прийнято від ОСОБА_1 10000 грн.

Суд зазначає, що розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат та їхню пропорційність до перемету спора.

Ураховуючи викладене вище, суд вважає співмірною у цій справі компенсацією вартості витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 200 грн.

Таким чином, ураховуючи, що позивача звільнено на підставі наказу Фонду державного майна України, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань саме Фонду державного майна України на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 4 200 грн.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 252, 256, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні клопотання Фонду державного майна України про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - відмовити.

У задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання - відмовити.

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фонду державного майна України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, б. 18/9, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в сумі 4 200 грн.

Додаткове судове рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Додаткове судове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 3 розділу VІ "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв