Справа № 380/6112/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/6112/20 пров. № А/857/13222/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року в справі №380/6112/20 (суддя Костецький Н.В., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.05.2020 по 19.05.2020 в розмірі 11069,81 грн.

Рішенням від 23 вересня 2020 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.

Стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.05.2020 по 19.05.2020 в розмірі 10612,95 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції помилково покликається на норми загального законодавства у вигляді Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 №100, адже правовідносини у даній справі регулюються виключно спеціальним законодавством поліцейських. Грошове забезпечення поліцейського за час вимушеного прогулу обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Пункт 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання. Затвердженого наказом МВС від 06.04.2016 №260, визначає, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги розрахунок місячного грошового забезпечення позивача на день звільнення зі служби, наведений у відзиві на позовну заяву.

Так, згідно з довідкою від 27.08.2020 №195/68 місячне грошове забезпечення позивача на день звільнення зі служби становило 21579,53 грн, тому для визначення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача повинно братися грошове забезпечення позивача за кожен календарний день у місяці звільнення, відтак, розмір грошового забезпечення позивача за день становить 696, 11 грн (21 579, 53:31).

Крім того, суд першої інстанції не врахував особливості фінансування органів поліції, які є бюджетними установами, та зобов`язані діяти лише в межах та у спосіб, визначений нормами Конституції України, вини у несвоєчасному розрахунку при звільненні у відповідача немає. Звертає увагу суду на те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має виплатити роботодавець.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що в силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 04.05.2020 № 132 о/с відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України Про національну поліцію звільнено зі служби в поліції начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_1 з 04.05.2020.

Відповідно до довідки акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк від 24.07.2020, на картковий рахунок ОСОБА_1 19.05.2020 зараховано одноразову грошову допомогу в розмірі 144765,06 грн та 20.05.2020 - заробітну плату в розмірі 13488,73 грн.

Позивач, вважаючи, що має право на стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що остаточний розрахунок з позивачем при звільненні було проведено з порушенням строків, встановлених ст. 116 КЗПП України, а тому на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України Про національну поліцію.

Приписами ст. 77 Закону України Про Національну поліцію врегульовано питання звільнення зі служби в поліції.

Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст. 94 Закону України Про Національну поліцію та Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

При цьому, як правильно вказав суд першої інстанції, непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, у зв`язку із чим, суд вважає, що до вказаних спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Кодексу законів про працю України.

Так, статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З наведеного слідує, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі ж невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 07.02.2018 у справі № 806/535/16, від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та від 11.10.2018 у справі № 806/829/17.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 04.05.2020 № 132 о/с відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України Про національну поліцію звільнено зі служби в поліції начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Сушка О.Я з 04.05.2020.

Проте повна виплата всіх належних звільненому працівникові сум проведена лише 20.05.2020, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 24.07.2020, тобто із затримкою у 15 календарних днів.

При цьому суд першої інстанції врахував і правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17, відповідно до якої під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи ж питання про порядок обчислення належного до виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів керується наступним.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Так, відповідно до пункту 4 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються до цих правовідносин в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Такий Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 (надалі - Порядок №260), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, а тому підлгяє застосуванню до цих відносин.

Зі змісту Порядку №260 суд встановив, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

У свою чергу, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (надалі - Порядок №100), визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, необхідно застосовувати норми Порядку №260, беручи до уваги кількість календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2019 у справі №815/1829/17.

Отже, норми постанови КМ України №100 та Порядку №260 підлягають субсидіарному застосуванню при визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню за час затримки розрахунку при звільненні.

Постанова №100 застосовується в частині порядку визначення середнього заробітку, зокрема середньоденної заробітної плати, оскільки Порядок №260 не регламентує такого розрахунку. Проте із врахуванням норм Порядку №260, які встановлюють, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби, а не робочих.

Перевіривши розрахунок середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції провів такий розрахунок правильно, з дотриманням вказаних вище правових норм, хоча і не зазначив у тексті рішення про застосування Порядку №260.

Так, згідно з довідкою про доходи, виданою Головним управлінням Національної поліції у Львівській області 27.05.2020 № 119/68, за два місяці служби перед звільненням (березень, квітень 2020 року) грошове забезпечення позивача складало: 21579, 53 грн + 21579, 53 грн = 43159,06 грн.

Середньоденне грошове забезпечення позивача становить: 43159,06 грн / 61 календарний день (відповідно до Порядку №260) =707,53 грн.

Відтак, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку позивача становить: 10612,95 грн (707,53 грн х 15 календарних днів), яка має бути стягнута на користь позивача з Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Як наслідок приведених положень законодавства та фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.05.2020 по 19.05.2020 в розмірі 10612,95 грн, який необхідно стягнути з Головного правління Національної поліції у Львівській області.

Крім того, вказана вище сума - 10612,95 грн є співмірною з розміром належних звільненому працівникові сум, що не були виплачені в день звільнення, та становили 158253,79 грн (одноразова грошова допомога - 144765,06 грн та заборгованість по заробітній платі - 12488,73 грн), справедливою, пропорційною і такою, що відповідає обставинам цієї справи, які мають юридичне значення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року в справі №380/6112/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 03.03.2021.