Справа № 380/6373/20
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року справа №380/6373/20

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шведа Б.В.,

позивача ОСОБА_1 ,,

представника відповідача Бринько М.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Самбірської районної державної адміністрації Львівської області (відповідач)

про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Самбірської районної державної адміністрації Львівської області з наступними вимогами: визнати протиправним та скасувати наказ Самбірської районної державної адміністрації від 07.07.2020 № 35-К «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача юридичного сектору Самбірської районної державної адміністрації; стягнути з Самбірської районної державної адміністрації на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08 липня 2020 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на незаконність звільнення його з посади завідувача юридичного сектору Самбірської районної державної адміністрації, оскільки таке проведено з порушенням встановленої процедури. Позивач вважає, що відповідач не вчинив необхідних дій для виконання постанови Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 813/655/18, звертає увагу, що його поновлено на посаді згідно наказу № 28-к від 03 червня 2020 з одночасним попередженням про наступне вивільнення на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» внаслідок зміни структури та штатного розпису РДА у грудні 2019. Відповідачу необхідно було внести зміни до штатного розпису апарату РДА, утворивши юридичний сектор Самбірської районної адміністрації, а не поновлювати його на посаді, яка не передбачена штатним розписом апарату районної державної адміністрації з наступним звільненням його з вказаної посади.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву, зазначає, що позивач не оскаржував наказ керівника апарату Самбірської районної державної адміністрації від 03.06.2020 № 28-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », тому не може покликатись на порушення процедури поновлення його на посаді завідувача юридичного сектору апарату Самбірської районної державної адміністрації. Внаслідок проведеного у грудні 2019 року скорочення чисельності та штату працівників райдержадміністрації, гранична чисельність працівників Самбірської районної державної адміністрації зменшилась зі 115 штатних одиниць до 73. Враховуючи об`єм роботи кожного працівника, як апарату, так і усіх без виключення структурних підрозділів райдержадміністрації, що збільшилась у рази внаслідок значного скорочення чисельності працівників райдержадміністрації у 2019 (42 штатні одиниці) збільшити штатну чисельність працівників апарату, як і утворення «юридичного сектору» є не лише неможливим, а й недоцільним. На момент поновлення позивача на посаді у Самбірській райдержадміністрації були відсутні рівнозначні вакантні посади. 7 липня 2020 року позивачу була запропонована посада начальника Центру надання адміністративних послуг - адміністратора районної державної адміністрації, посада якого була рівнозначною посаді позивача, однак позивач від зазначеної пропозиції відмовився.

Згідно ухвали від 14.08.2020 відкрито загальне позовне провадження у адміністративній справі, підготовче засідання призначено 17.09.2020.

17.09.2020 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 20.10.2020.

20.10.2020 відкладено розгляд справи у підготовчому засідання до 01.12.2020.

01.12.2020 згідно ухвали закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 21.01.2021, призначено судове засідання у режимі відеоконференції.

21.01.2021 заслухано пояснення представників сторін, досліджено докази, оголошено перерву до 23.02.2021

23.01.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 у справі № 813/655/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Самбірської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження Самбірської районної державної адміністрації від 24.01.2018 року №12-Л "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача юридичного сектору Самбірської районної державної адміністрації та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019 № 857/606/19 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 813/655/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Самбірської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним і скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 813/655/18, провадження № К/9901/12278/19 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі № 813/655/18 скасовано. У частині позовних вимог ОСОБА_1 до Самбірської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації Львівської області від 24 січня 2018 року № 12-К «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача юридичного сектору Самбірської районної державної адміністрації Львівської області з 25 січня 2018 року. Справу № 813/655/18 у частині позовних вимог ОСОБА_1 до Самбірської районної державної адміністрації Львівської області про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий судовий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

На виконання постанови Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 813/655/18, наказом Самбірської районної державної адміністрації від 03.06.2020 № 28-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача юридичного сектору апарату районної державної адміністрації з 25 січня 2018 року. У п.5 наказу вказано «провідному спеціалісту з питань управління персоналом відділу управління персоналом, документообігу та юридичного забезпечення районної державної адміністрації Г.Чопик 04 червня 2020 попередити ОСОБА_1 про наступне звільнення з посади завідувача юридичного сектору апарату районної державної адміністрації на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у письмовій формі, у зв`язку з скороченням чисельності працівників апарату районної державної адміністрації, скороченням посади «завідувач юридичного сектору» внаслідок зміни структури та штатного розпису районної державної адміністрації у грудні 2019 року, а відтак відсутності такої посади у штатному розписі апарату районної державної адміністрації станом на червень 2020 року.»

04.06.2020 ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та про відсутність вакантних посад в районній державній адміністрації.

07.07.2020 ОСОБА_1 запропоновано обійняти посаду начальника Центру надання адміністративних послуг - адміністратора районної державної адміністрації на умовах строкового трудового договору на час відпустки працівника ОСОБА_3 , по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 7 липня до 25 грудня 2020.

Від зазначеної пропозиції позивач відмовився.

Згідно наказу Самбірської районної державної адміністрації від 07.07.2020 № 35-К «Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі пункту 1 частини 1, частин 3, 4, 5 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з скороченням чисельності працівників апарату районної державної адміністрації, скороченням посади «завідувач юридичного сектору», внаслідок зміни структури та штатного розпису Самбірської районної державної адміністрації у грудні 2019 року відповідно до розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 30.10.2019 № 1214/0/5-19 «Про затвердження граничної чисельності працівників апаратів районних державних адміністрацій та їх структурних підрозділів», розпоряджень голови Самбірської районної державної адміністрації від 30 жовтня 2019 року № 45 «Про впорядкування структури та затвердження граничної чисельності працівників апарату та структурних підрозділів районних державних адміністрацій» та від 22 листопада 2019 року № 52-к «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 30 жовтня 2019 року № 45-к», позивача звільнено з посади завідувача юридичного сектору апарату районної державної адміністрації 7 липня 2020 року, у зв`язку з скороченням чисельності штату державних службовців Самбірської районної державної адміністрації.

Позивач не погодившись з вказаним наказом звернувся до суду з позовом про його скасування та поновлення на роботі.

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України «Про державну службу», якщо інше не передбачено законом (стаття 5 Закону України від 10 грудня 2015 № 889- VІІІ «Про державну службу» (надалі також Закон № 889-VІІІ).

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом № 889-VІІІ.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VІІІ державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону);

Згідно п.1 ч.1 статті 87 Закону № 889-VІІІ підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

13.02.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи від 14.01.2020 № 440-ІХ (надалі Закон 440-ІХ), яким частину третю статті 87 Закону № 889-VІІІ доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".

Згідно абзацу другого частини 3 статті 87 Закону № 889-VІІІ державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

За змістом ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус (ч.4 статті 40 КЗпП).

За змістом статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина друга зазначеної статті).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

02.02.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України від 12 грудня 2019 року № 378-IX (далі Закон 378-ІХ), яким змінено статтю 49-2 КЗпП України, доповнено її новою частиною такого змісту: "Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень".

Таким чином, до внесення змін у статтю 49-2 Кодексу законів про працю України Законом 378-ІХ, та до внесення змін у статтю 87 Закону України «Про державну службу» Законом 440-ІХ законодавство про працю не передбачало особливого порядку вивільнення працівників, які мають статус державних службовців у випадках змін в організації виробництва і праці. Так, при вивільненні зазначених працівників враховувалось переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, а звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 Кодексу законів про працю України, допускалось, якщо неможливо було перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З набранням чинності Законом 378-ІХ (02.02.2020) та Законом 440-ІХ (13.02.2020) у разі вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу" на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу законів про працю України переважне право на залишення на роботі для таких працівників не враховується, а суб`єкт призначення або керівник державної служби може, але не зобов`язаний пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю та гарантує захист від незаконного звільнення.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання.

Аналогічні положення закріплені в статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIІІ, зокрема, частиною другою визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п.43).

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 21 листопада 2019 № 1366/0/5-19 «Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації від 30.10.2019 № 1214/0/5-19» затверджено граничну чисельність працівників апаратів районних державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, зокрема Самбірського району - 73 шт.од. (13 - апарату, 60 - управління, відділи та інші структурні підрозділи).

30.10.2019 прийнято Розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації від 30.10.2019 № 45-к «Про впорядкування структури та затвердження граничної чисельності працівників апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації», згідно якого утворено в структурі апарату районної державної адміністрації, зокрема Відділ управління персоналом та юридичного забезпечення шляхом злиття сектору управління персоналу, юридичного сектору, посад «головний спеціаліст мобілізаційної та оборонної роботи» та «головний спеціаліст з питань взаємодії з правоохоронним органами, запобігання та виявлення корупції» (п.4.1). Згідно додатку до вказаного розпорядження штатна чисельність працівників зазначеного відділу складає 3 шт.одиниці.

Згідно розпорядження Самбірської районної державної адміністрації від 22.11.2019 № 52-к «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 30 жовтня 2019 року № 45-к» у структурі апарату районної державної адміністрації утворено, зокрема, сектор управління персоналом та правового забезпечення шляхом злиття сектору управління персоналу та юридичного сектору. Згідно додатку до вказаного розпорядження штатна чисельність працівників зазначеного відділу складає 2 шт.од.

На виконання постанови Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 813/655/18, наказом Самбірської районної державної адміністрації від 03.06.2020 № 28-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача юридичного сектору апарату районної державної адміністрації з 25 січня 2018 року.

На дату прийняття вказаного наказу зазначена вакантна посада у структурі апарату Самбірської районної державної адміністрації була відсутня, що унеможливлювало виконання позивачем прав та обов`язків на вказаній у наказі посаді. Водночас, йому не було запропоновано іншої роботи у Самбірській районній державній адміністрації та не вчинено жодних дій для його працевлаштування, адже, судове рішення про поновлення на роботі передбачає відновлення порушеного права особи на працю. Це право особи не може забезпечуватись лише формальним виданням наказу про поновлення на роботі працівника з одночасним повідомленням про те, що його буде звільнено у зв`язку з скороченням вказаної посади.

Згідно наказу Самбірської районної державної адміністрації від 07.07.2020 № 35-К «Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі пункту 1 частини 1, частин 3, 4, 5 ст. 87 Закону України «Про державну службу», позивача звільнено з посади завідувача юридичного сектору апарату районної державної адміністрації 7 липня 2020 року, у зв`язку з скороченням чисельності штату державних службовців Самбірської районної державної адміністрації.

Як зазначено у наказі зміна структури штатного розпису Самбірської районної державної адміністрації відбулась у грудні 2019 року. Суд вважає, що питання позивача слід розглядати у контексті виконання судового рішення, а не застосовувати загальну процедуру перевірки правомірності звільнення працівника у зв`язку з скороченням чисельності або штату державних службовців.

До позивача могли бути застосовані загальні норми законодавства про працю, які регулюють вивільнення працівників при скороченні чисельності або штату державних службовців у чинній редакції, якщо б скорочення чисельності або штату працівників відбувалось після видання наказу про поновлення позивача на роботі на виконання постанови Верховного Суду. Адже згідно ч.3 ст. 87 КАС Закону № 889-VІІІ у чинній редакції суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). А у досліджуваному випадку, відповідач зобов`язаний був працевлаштувати працівника, інакше не можна вважати, що судове рішення призвело до відновлення встановленого судом порушеного права.

Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що наказ Самбірської районної державної адміністрації від 07.07.2020 № 35-К «Про звільнення ОСОБА_1 » є неправомірним та прийнятим без достатніх правових підстав, а тому підлягає скасуванню.

Що стосується покликання представника Самбірської районної державної адміністрації на відмову позивача обійняти запропоновану йому відповідачем посаду начальника Центру надання адміністративних послуг - адміністратора районної державної адміністрації, суд зазначає, що вказану роботу позивач за умовами відповідача міг виконувати лише протягом неповних шести місяців з 07 липня до 25 грудня 2020, тому позивач обґрунтовано міг побоюватись звільнення з роботи після закінчення вказаного терміну. За таких обставин, суд вважає, що відмова позивача від запропонованої посади є мотивованою.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З огляду на те, що ОСОБА_1 було звільнено з Самбірської районної державної адміністрації 07.07.2020 суд дійшов висновку, що він підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого його було протиправно звільнено, а саме на посаді завідувача юридичного сектору апарату Самбірської районної державної адміністрації з наступного дня після звільнення - з 08.07.2020.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100). Відповідно до абз.3 п.2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом 3 пункту 3 Порядку № 100 визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою Самбірської районної державної адміністрації № 63-1503/0/2-20 від 05.10.2020 середньоденна заробітна плата позивача становить 481,40 грн. (без відрахування податків та інших обов`язкових платежів).

Період вимушеного прогулу позивача обраховується з 08.07.2020 (наступний день після звільнення позивача) по 23.02.2021 (дата прийняття рішення про поновлення позивача), що складає 160 робочих днів перебування у вимушеному прогулі.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який належить стягнути на користь ОСОБА_1 складає: 77024 грн. (481,40х 160)

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць (9628,00 грн.) слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір з сторін не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Самбірської районної адміністрації № 35-к від 07 липня 2020 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача юридичного сектору апарату Самбірської районної державної адміністрації з 08.07.2020.

Стягнути з Самбірської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.07.2020 по 23.02.2021 у розмірі 77024 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача юридичного сектору апарату Самбірської районної державної адміністрації та стягнення з Самбірської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 9628,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.03.2021.

Суддя Крутько О.В.