Справа № 200/985/19-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року

м. Київ

справа № 200/985/19-а

адміністративне провадження № К/9901/14010/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 200/985/19-а

за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Поліщук Юлії Вікторівни про визнання незаконною та протиправною дію, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: судді доповідача Ястребової Л.В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Посадової особи-державного реєстратора прав на нерухоме майно Поліщук Юлії Вікторівни (надалі - відповідач), в якому просила: визнати незаконною та протиправною дію відповідача по відмові у державній реєстрації іншого речового права, право оренди земельної ділянки за кадастровим номером :13:000:0007, здійсненого 09 листопада 2018 року; скасувати протиправне рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 43951231 від 09 листопада 2018 року прийняте відповідачем; зобов`язати відповідача здійснити державну реєстрацію іншого речового права, земельної ділянки за кадастровим номером :13:000:0007, а саме реєстрацію права оренди земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності та яка надається в оренду юридичній особі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 07 листопада 2018 року її представник, який діяв на підставі довіреності № 8, виданої нею 05.12.2016 року, звернувся до відповідача - державного реєстратора прав на нерухоме майно, що знаходиться в приміщенні Костянтинівської РДА Донецької області із відповідною заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації іншого речового права, а саме реєстрації права оренди земельної ділянки, яка належить їй на праві власності, яку вона надає в оренду юридичній особі, за домовленістю згідно укладеного договору оренди земельної ділянки. 09 листопада 2018 року відповідач одноособово своїм рішенням №43951231 відмовила у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підстава відмови, яка зазначена в рішенні відповідача містить посилання на пункт 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і зазначена в рішенні так: заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою. Так, відповідач на власне переконання, вивчивши надану для реєстраційної дії довіреність представника, прийшла до висновку, що повноваження щодо державної реєстрації іншого речового права (права оренди земельної ділянки) - відсутні, без посилання на встановленні факти чи відповідні ним обставини. Такий висновок не містить логічних посилань на те, яким чином державний реєстратор прав на нерухоме майно визначає відсутність певних повноважень. Також текстова частина рішення про відмову в державній реєстрації не містить будь-яких інших пояснень стосовно прийнятого рішення. Отже, на думку позивача, дії державного реєстратора прав на нерухоме майно не мають ніякого обґрунтування, не містять причинно-наслідкового зв`язку між існуючими висновками та прийнятим відповідно до них хибним рішенням.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі № 200/985/19-а в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року вирішено рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі № 200/985/19-а - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Посадової особи-державного реєстратора прав на нерухоме майно Поліщук Юлії Вікторівни про визнання незаконною та протиправною дію, скасування рішення № 43951231 від 09 листопада 2018 року та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

У касаційній скарзі позивач заявив вимогу про скасування рішення суду апеляційної інстанцій щодо закриття провадження у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач надав до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, просить залишити скаргу без задоволення у зв`язку з її необґрунтованістю.

Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про задоволення касаційної скарги.

У цій справі спір виник стосовно відмови державного реєстратора у здійсненні реєстрації права оренди, у зв`язку з тим, що заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою.

Відносини пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно регулюються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону № 1952- IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з частиною сьомою статті 18 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права речові та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Вичерпний перелік підстав, для відмови у державній реєстрації прав визначений статтею 24 Закону № 1952- IV.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1952- IV відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Так, пункту 4 частини першої статті 24 Закону № 1952- IV визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документом, що їх посвідчують.

Як встановлено, оскарженим рішенням державного реєстратора на підставі статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 18, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 відмовлено у державній реєстрації права оренди, у зв`язку з тим, що заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою.

Відтак, спірні правовідносини обумовлені оскарженням дій державного реєстратора з приводу розгляду заяви позивача у контексті статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Суд також враховує, що Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 18 листопада 2019 року у справі № 808/772/18 зазначила, що при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про скасування рішення суду апеляційної інстанцій з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 200/985/19-а скасувати і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.Л. Мороз А.Ю. Бучик А.І. Рибачук