Справа № 320/5394/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5394/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючий суддя: Черпіцька Л.Т.
Пилипенко О.Є.
судді:Собків Я.М.

за участю секретаря: Зуєнка Д.П.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Поцелов А.О.,

представника третьої особи Ярошинська І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.11.20 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварської районної ради Київської області, Броварської міської ради Київської області, третя особа: директор Комунального некомерційного підприємства "Броварська багатопрофільна клінічна лікарня" Броварської районної ради Київської області, Броварської міської ради Київської області Багнюк Валентин Віталійович визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Броварської районної ради Київської області, Броварської міської ради Київської області, третя особа: директор Комунального некомерційного підприємства "Броварська багатопрофільна клінічна лікарня" Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області Багнюк Валентин Віталійович, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області щодо непроведення конкурсу на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області;

- зобов`язати Броварську районну раду Київської області та Броварську міську раду Київської області провести конкурс на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області у відповідності до вимог чинного законодавства;

- визнати протиправними дії Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області щодо укладання контракту з Багнюком Валентином Віталійовичем , як з директором Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідачами, всупереч вимогам Основ законодавства України про охорону здоров`я та Порядку від 27.12.2017 № 1094, без проведення конкурсу призначено на посаду керівника КНП "Броварська багатопрофільна клінічна лікарня" Багнюка В.В. , шляхом укладення між відповідачами та Багнюком В.В. контракту від 12.07.2018. Пояснила, що такі дії відповідачів позбавили позивачку права на участь у конкурсі на зайняття вказаної посади. Зауважила, що з 27.12.2017 керівники державних, комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посади виключно на конкурсних засадах, однак відповідачами конкурс не було проведено.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що дії відповідачів позбавили позивачку права на участь у конкурсі на зайняття вказаної посади. Вказала, що з 27.12.2017 керівники державних, комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посади виключно на конкурсних засадах, однак відповідачами конкурс не було проведено.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із розпорядженням голови Броварської районної ради Київської області Кушніренка Ю.І. №81 від 23.07.2009, витягом з розпорядження виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 134-ОС від 23.07.2009 та на підставі рішень сесії Броварської міської ради від 23.07.2009 №1171-66-05, сесії Броварської районної ради від 21.07.2009 №388-28 Багнюка Валентина Віталійовича було призначено на посаду головного лікаря Броварської центральної районної лікарні (а.с. 63-64, 124).

Кандидатуру Багнюка В.В. на посаду головного лікаря Броварської ЦРЛ було також погоджено Головним управлінням охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації, що підтверджується листом 1-36-1493 від 26.06.2009 (а.с. 74).

Згідно витягу з наказу Броварської РДА від 24.07.2009 №139-к Багнюк В.В. приступив до виконання обов`язків головного лікаря Броварської ЦРЛ на підставі розпорядження від 23.07.2009 №81 (а.с. 77).

27 жовтня 2009 року між головою Броварської районної ради Кушніренком Ю.І. , виконуючим обов`язки міського голови м. Бровари - секретарем Броварської міської ради Сапожко І.В. та Багнюком В.В. було укладено трудовий договір. Згідно пункту 8.1 розділу 8 вказаного договору, термін дії трудового договору - безстроковий (а.с. 203-208).

Рішеннями Броварської районні ради Київської області від 07.09.2017 №383-30.2-VII та Броварської міської ради Київської області від 21.12.2017 №816-36-07 "Про реорганізацію (перетворення) Комунального закладу «Броварська центральна районна лікарня» в Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна лікарня» Броварської районної ради та Броварської міської ради", вирішено реорганізувати Комунальний заклад "Броварська центральна районна лікарня" шляхом перетворення його в Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна лікарня» Броварської районної ради та Броварської міської ради" (далі по тексту - КНП "Броварська багатопрофільна лікарня" БРР та БМР) (а.с. 125-127, 170-171).

Вказаними рішеннями встановлено, що КНП "Броварська багатопрофільна лікарня" БРР та БМР є правонаступником майна, прав та обов`язків КЗ "Броварська ЦРЛ», та ухвалено утворити комісію з реорганізації КЗ "Броварська ЦРЛ» та затвердити її склад згідно із додатком №1. Згідно додатку №1, головою комісії з реорганізації КЗ "Броварська ЦРЛ» визначено Багнюка В.В. (а.с. 127).

12 липня 2018 року між Броварською районною радою Київської області в особі голови районної ради Гришка С.М., Броварською міською радою Київської області в особі міського голови Сапожка І.В. та Багнюком В.В. укладено трудовий контракт, згідно умов якого Багнюк В.В. призначається на посаду директора КНП "Броварська багатопрофільна лікарня" БРР та БМР на термін з 12.07.2018 по 12.07.2023 (а.с. 13-22).

Згідно витягу з наказу КНП "Броварська багатопрофільна лікарня" БРР та БМР від 13.07.2018 № 312-к Багнюка В.В. , головного лікаря Броварської ЦРЛ було переведено на посаду директора КНП "Броварська багатопрофільна лікарня" БРР та БМР з 12.07.2018 на підставі контракту від 12.07.2018 (а.с. 65).

Вважаючи, що укладення контракту з Багнюком В.В. як керівником КНП "Броварська багатопрофільна лікарня" БРР та БМР без проведення конкурсного відбору вчинено відповідачами протиправно, та таким чином позбавлено позивачку права на участь у такому конкурсі, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження органів місцевого самоврядування у сфері освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, передбачені статтею 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, серед іншого, належать: власні (самоврядні) повноваження, зокрема, управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм.

Згідно пункту тридцятого частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Приписами пункту двадцятого частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що виключно на пленарних засіданнях районними і обласними радами вирішуються в установленому законом порядку питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні визначені Законом України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" (надалі по тексту також - Основи законодавства України про охорону здоров`я).

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я заклад охорони здоров`я - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Залежно від форми власності заклади охорони здоров`я утворюються та функціонують як державні, комунальні, приватні чи засновані на змішаній формі власності (частина 11 статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров`я).

Правонаступником комунальної установи повинно бути визначено комунальне некомерційне підприємство та затверджений склад комісії з припинення установи.

У відповідності до положень частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

У відповідності до положень статті 108 Цивільного кодексу України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому, до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №802/651/16-а.

Як убачається із матеріалів справи, рішеннями Броварської районної ради Київської області від 07.09.2017 №383-30.2-VII та Броварської міської ради Київської області від 21.12.2017 №816-36-07 21.12.2017 вирішено реорганізувати Комунальний заклад "Броварська центральна районна лікарня" шляхом перетворення його в Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна лікарня» Броварської районної ради та Броварської міської ради.

Відповідно до Статуту, затвердженого рішенням Броварської міської ради Київської області від 28.04.2020 №1849-74-07, комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області є лікарняним закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним підприємством, що надає послуги вторинної/спеціалізованої медичної допомоги населенню в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим статутом. Підприємство є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків комунального закладу охорони здоров`я «Броварська центральна районна лікарня».

Пунктом 1.1 Статуту передбачено, що засновниками та власниками підприємства є територіальні громади Броварського району Київської області та територіальна громада міста Бровари Київської області в особі Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області.

Розпорядженнями Броварської міської ради від 23.07.2009 №134-ОС та Броварської районної ради від 23.07.2009 №81, Багнюка В.В. призначено на посаду головного лікаря Броварської ЦРЛ шляхом укладення із ним трудового договору на невизначений строк від 21.10.2009.

Водночас, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я" від 06 квітня 2017 року №2002-VIII внесено зміни до ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров`я, якою передбачено, що керівники державних та комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров`я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п`яти років. Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я та порядок укладання контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, а також типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно Прикінцевих положень вказаного Закону від 06 квітня 2017 року №2002-VIII, до 31 грудня 2018 року звільнення працівників закладів, що реорганізуються відповідно до пункту 2 цього розділу допускається лише у разі, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

14 лютого 2018 року робочою групою з питань реформи фінансування сфери охорони здоров`я України схвалено Методичні рекомендації з питань перетворення закладів охорони здоров`я з бюджетних установ на комунальні некомерційні підприємства.

Відповідно до пункту 1.4.6 Методичних рекомендацій з питань перетворення закладів охорони здоров`я з бюджетних установ на комунальні некомерційні підприємства, факт реорганізації закладів охорони здоров`я - бюджетної установи не є підставою для звільнення керівника та припинення укладеного з ним контракту, якщо сторони не домовляться про його дострокове припинення за угодою сторін або він не буде звільнений на підставах, визначених контрактом. У разі призначення головою Комісії з перетворення керівника закладів охорони здоров`я - бюджетної установи трудові відносини з ним продовжуються. У такому разі в рішенні відповідної ради про створення закладу охорони здоров`я - комунального некомерційного підприємства може бути зазначено про призначення керівником закладу охорони здоров`я - комунального некомерційного підприємства головного лікаря, продовживши з ним трудові відносини на підставі контракту.

Поряд з цим, метою розробки цих методичних рекомендацій є надання методичної допомоги органам місцевого самоврядування, керівникам місцевих органів управління охорони здоров`я та закладів охорони здоров`я, а також депутатам місцевих рад, відповідальним за підготовку та прийняття рішень щодо зміни господарсько-правового статусу комунальних закладів охорони здоров`я шляхом їх реорганізації (перетворення) з бюджетних установ у комунальні некомерційні підприємства в межах чинного законодавства України (Преамбула рекомендацій).

Приписами частини першої, третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Виходячи з аналізу цих двох норм, можна дійти висновку, що контракт є формою трудового договору, яка за виключенням особливих умов, встановлених угодою сторін контракту, являє собою документ, що регулює ті самі трудові правовідносини.

Частиною третьою ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

З аналізу наведених норм убачається, що припинення трудового договору, укладеного на невизначений строк з ініціативи власника у разі змін в організації виробництва і праці підприємства допускається лише за сукупності таких умов:

- якщо посаду, на якій особа перебувала було скорочено;

- якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, Багнюк В.В. із 2009 року працював на посаді головного лікаря Броварської ЦРЛ на підставі трудового договору, укладеного на невизначений строк від 27 жовтня 2009 року (а.с. 203-208).

У подальшому, Багнюка В.В. призначено головою комісії з перетворення КЗ "БЦРЛ" у КНП "ББКЛ", а наказом від 13.07.2018 Багнюка В.В. було переведено на посаду директора КНП "Броварська багатопрофільна клінічна лікарня", шляхом укладення із ним трудового контракту від 12.07.2018.

Отже, дія трудового договору головного лікаря установи продовжилася, а трудові відносини між сторонами є такими, що не припинилися у відповідності до вимог частин третьої та четвертої статті 36 КЗпП України.

Посилання скаржника на те, що відповідач діяв протиправно, укладаючи контракт від 12.07.2018 із Багнюком В.В. без проведення конкурсу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказаний контракт було укладено в порядку переведення особи на посаду, а не в порядку її призначення.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо непроведення конкурсу на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» та зобов`язання провести конкурс, колегія суддів зазначає наступне.

27 грудня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1094, якою затверджено Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я (далі - Порядок №1094).

Пунктом 4 Порядку №1094 встановлено, що підставою для проведення конкурсу є рішення органу управління, яке приймається протягом трьох робочих днів з моменту виникнення вакантної посади.

Проте, суд наголошує на тому, що посада головного лікаря не була вакантною, а тому у відповідача відсутні правові підстави для проведення конкурсу на вказану посаду, що свідчить про відсутність з боку відповідачів протиправної бездіяльності щодо не проведення конкурсу на посаду директора КНП "Броварська багатопрофільна клінічна лікарня" та, відповідно, обов`язку щодо його проведення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу положень ч.1 та ч.2 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З системного аналізу зазначених правових норми вбачається, що підставою адміністративного позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав.

При цьому, право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване в інших законах, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Під підставою адміністративного позову слід розуміти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав.

В той же час, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Колегія суддів звертає увагу, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, зокрема з поміж іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб та чи забезпечить такий спосіб захисту відповідного порушеного права позивача, враховуючи при цьому наступний етап процесу - виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції констатує, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії можливе лише у разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити такі дії (або прийняти відповідне рішення) згідно з законодавством і, невчинення цих дій (неприйняття рішення) порушує права позивача.

Позивач не навів суду обґрунтованих доводів про те, що оскарженими рішеннями відповідачів були порушені права позивача у цій справі, оскільки вони не призвели до жодних правових наслідків для неї.

Відтак, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення не мають безпосереднього впливу на права та обов`язки позивача шляхом позбавлення її можливості реалізувати належне їй право або шляхом покладення на неї будь-якого обов`язку, отже самі по собі не породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на її права та обов`язки, що виключає передумови для здійснення захисту права або законного інтересу позивача шляхом скасування таких розпоряджень.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.241,242,310,316,321,322,325,329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.11.20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 03 березня 2021 року.

Головуючий суддя: Л.Т. Черпіцька
судді:О.Є. Пилипенко
Я.М. Собків