Справа № 522/11314/20
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/80/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судових засідань Пейкова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в місті Одеси позовну заяву громадянина Еритреї ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання противоправним та скасування рішення № 121 від 09.06.2020 року,

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов громадянина Еритреї ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання противоправним та скасування рішення № 121 від 09.06.2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 травня 2017 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. На підставі наказу ГУ ДМС України в Одеській області від 26.05.2017 року № 98 позивачу було відмовлено у оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. З наказом позивач був не згоден та оскаржив його до Одеського окружного адміністративного суду, рішенням якого вищезазначений наказ було визнано неправомірним. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2018 року апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Одеській області задоволено, та скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 року. Постановою Верховного суду від 20.02.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2018 року залишено без змін. 09.06.2020 року позивач з`явився до ГУ ДМС України в Одеській області для написання заяви про повернення паспорту. Однак, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування іноземних громадян на території України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МОД 003049. Того ж дня ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення № 121 від 09.06.2020 року про примусове повернення до країни походження іноземця або особи без громадянства, громадянина Еритерії ОСОБА_1 . Позивач вважає, що дане рішення є незаконним, протиправним у зв`язку з цим просив скасувати вищезазначене рішення.

Ухвалою суду від 15 липня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи.

19 серпня 2020 року від ГУ ДМС України в Одеській області до суду надійшов відзив. Зазначили, що судами під час першого звернення позивача за наданням міжнародного захисту було неодноразово встановлено, що побоювання позивача є безпідставними та не ґрунтуються на фактичних обставинах. Проте, позивач не звертався до ГУ ДМС України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України для добровільного повернення, хоча розумів те, що він є нелегальним мігрантом. З огляду на вищевикладене, рішення про примусове повернення громадянина Еритерії ОСОБА_1 було прийняте з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

В судове засідання позивач не з`явився, сповіщався належним чином.

Також суд звертає увагу, що позивач/представник позивача повторно не з`явилась до судового засідання. Слід відмітити, що в Україні дії система публікації відомостей про час та місце розгляду справи в мережі Інтернет на сайті Судова влада і позивач має усі можливості з отримання інформації про розгляд його справи. Отже, позивач має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (наприклад, розгляд справи в режимі відеоконференції в порядку ст. 212 ЦПК України, у разі неможливості особистої явки до суду).

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Від представника ГУДМС України в Одеській області 02 березня 2021 року до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши наявні у справі матеріали та фактичні обставини, з`ясувавши правові підстави звернення до суду та заперечення проти позову відповідача та за умови що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, суд вважає, шо відсутні перешкоди для розгляду справи по суті, у зв`язку з чим постановляє судове рішення.

Вирішуючи спір, суд приходить до наступного.

09.06.2020 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою вул. Преображенська 64, м. Одеса було виявлено особу, яка назвалась громадянином Еритерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перевіркою було встановлено, що перетин кордону ОСОБА_1 здійснив легально 21.12.2015 року через КПП «Харків» за паспортним документом серії НОМЕР_1 строком дії з 10.04.2014 року до 09.04.2019 року та туристичною візою ТР050159 з метою проживання та навчання.

Суди неодноразово розглядали справи щодо дій ГУ ДМС України в Одеській області про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем, втім рішення ГУ ДМС України в Одеській області про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та наказ про відмову у прийнятті відповідної заяви скасовані не були.

Відносно позивача 09.06.2020 року працівниками міграційної служби було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №003022 та постанову про накладення адміністративного стягнення від 09.06.2020 ПН МОД №003049, згідно якої позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн. (порушення ч.1 ст. 203 КУпАП). Вказана сума штрафу була сплачена позивачем того ж дня 09.06.2020 року.

ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення від 09.06.2020 року № 121 про примусове повернення в країну походження громадянина Еритерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в термін до 06.07.2020 року. 09.06.2020 року ОСОБА_1 ознайомився з рішенням про примусове повернення та не відмовився залишити територію України у термін до 06.07.2020 року, що посвідчив власноруч записаною датою та підписом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI.

Положення статті 1 Закону № 3773-VI розрізняє два поняття («іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах» та «нелегальний мігрант»).

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно ч.13 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Згідно ч.13 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, про відрахування з такого закладу.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій (ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»)

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 5 Розділу І Інструкції підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку(ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Водночас, вирішуючи питання щодо законності прийнятого ГУДМС України в Одеській області рішення, суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, особа в будь-якому разі не підлягає поверненню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та таким, який не підлягає розширенню.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», рішення про примусове видворення повинно прийматися після того, як органи влади розглянули всю належну інформацію, яка їм доступна, та переконалися, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню з боку недержавних суб`єктів, якщо влада країни, куди вони видворяються, партії чи організації, які контролюють цю державу або значну територію цієї держави, включаючи міжнародні організації, не можуть чи не бажають забезпечувати належний та ефективний захист, або наражатиметься на небезпеку внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки, чи виникнення інших ситуацій, які б могли відповідно до міжнародного права або національного законодавства бути підставою для надання міжнародного захисту.

Даючи оцінку оскаржуваного рішення на відповідність його вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, виїзд позивача з країни походження (Еритерії) не пов`язаний з переслідуванням його за конвенційними ознаками визначення статусу біженця. Зазначені обставини були встановлені судами за розглядом справи №815/3481/17.

За розглядом даної справи суд вбачає, що твердження позивача в позові щодо існування на теперішній час небезпеки, яка йому загрожує в Еритерії є безпідставними і не мають реального підґрунтя. Позивач не надав переконливих доказів щодо його особистого переслідування в разі повернення на батьківщину чи переслідування його родичів.

Отже, суд вбачає, що позивач за жодною із конвенційних ознак в країні походження не переслідувався, побоювання стати жертвою переслідувань достовірними доводами не підтверджуються. За таких обставин суд вважає, що позивач не надав жодних переконливих пояснень або підтверджень щодо побоювань повертатись в країну громадянського походження.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача є надуманими, останній не навів фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань та які впливають на наслідки прийнятого відповідачем рішення.

У той же час відповідач, в силу ч.2 ст.77 КАС України, довів суду необґрунтованість та безпідставність позовних вимог і правомірність свого рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони :1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правові підстави щодо скасування рішення ГУДМС України в Одеській області № 805 від 25 жовтня 2019 року про примусове повернення позивача в країну походження відсутні.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Керуючись ст. ст. 3, 19 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, ст.ст. 2, 5, 6, 72-77, 139, 241, 246, 255, 288, 295, 297, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову громадянина Еритреї ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання противоправним та скасування рішення № 121 від 09.06.2020 року - відмовити

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання рішення суду.

Повний текст рішення складено 03 березня 2021 року.

Суддя Чернявська Л.М.