Справа № 400/1333/20
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 р. Категорія 112010201м.ОдесаСправа № 400/1333/20
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

час і місце ухвалення: спрощене провадження,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в якому просить визнати протиправним рішення відповідача у справі щодо відмови у здійсненні позивачу перерахунку трудового стажу у подвійному розмірі та скасувати його; постановити рішення, яким зобов`язати відповідача у справі здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії за періоди роботи з 24.12.1982 по 01.08.1989, з 15.08.1989 по 09.06.1993, з 05.12.2002 по 31.03.2003 з урахуванням стажу роботи у подвійному розмірі за відповідні періоди, починаючи з дня призначення позивачу пенсії, мотивуючи його тим, що вона працювала у спірні періоди в установі ІН-316/5 та Снігурівській виправній колонії № 5 - спеціалізованих установах для тримання засуджених, хворих на туберкульоз легенів, у зв`язку з чим зазначені періоди повинні бути зараховані до її страхового стажу у подвійному розмірі.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи в установі ІН-316/5 та Снігурівській виправній колонії № 5 з 01.07.1983 по 01.08.1989, з 15.08.1989 по 09.06.1993, з 05.12.2002 по 31.12.2003 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за заявою ОСОБА_1 від 16.01.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.02.2020 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періодів її роботи в установі ІН-316/5 та Снігурівській виправній колонії № 5 з 01.07.1983 по 01.08.1989, з 15.08.1989 по 09.06.1993, з 05.12.2002 по 31.12.2003 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що статтею 60 Закону № 1788 визначено поверхневий перелік закладів, робота у яких надає право на зарахування стажу роботи в подвійному розмірі, але, суд першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права робить хибний висновок, що Снігурівська ВК № 5 УДПСУ в Миколаївській області є інфекційним закладом в розумінні ст. 60 Закону № 1788 не розглядаючи положення Наказу № 514 та Постанови № 909.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що з 24.12.1982 року по 01.08.1989 рік, з 15.08.1989 року по 09.06.1993 рік, з 05.12.2002 року по 31.07.2012 рік позивач працювала на різних посадах в установі ІН-316/5, яка в подальшому була перейменована в Снігурівську виправну колонію № 5 Державного департаменту України з питань виконання покарань в Миколаївській області, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с. 15-18).

З 03.01.2009 року позивач отримує пенсію за віком, що підтверджується листом відповідача від 03.02.2020 № 481-Т-07 (а.с. 13-14).

Призначаючи позивачу пенсію, відповідач врахував позивачу страховий стаж у подвійному розмірі за період роботи з 29.06.1983 року по 01.08.1989 рік, з 15.08.1989 року по 09.06.1993 рік і до 01.01.2004 року в установі ІН-316/5 та Снігурівській виправній колонії №5, що підтверджується змістом рішення відповідача від 22.10.2014 року № 17/5 (а. с. 54-56).

На запит відповідача від 29.08.2014 № 4399/04 Снігурівська виправна колонія № 5 листом від 25.09.2014 року № 5/5-4522 (а.с. 53) повідомила, що усі архівні документи з 1983 року до 2000 року, які підтверджують, що установа ІН-316/5 була лікувальною установою, були знищені, тому станом на дату надання відповіді на запит підтвердити факт роботи колишніх співробітників, а нині пенсіонерів, Снігурівської виправної колонії Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 5) немає можливості.

Враховуючи вище викладений лист 22.10.2014 року відповідач прийняв рішення № 17/5 (а.с. 54-56) про таке: «З 01 листопада 2014 року привести у відповідність пенсійну справу ОСОБА_1 без застосування періодів роботи в подвійному розмірі в Снігурівській виправній колонії № 5». Рішення мотивоване відсутністю документального підтвердження того, що позивач до 01.01.2004 року працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України (туберкульозній лікарні чи міжобласній туберкульозній лікарні). У рішенні зазначено, що позивач працювала в установі ІН-316/5 УВД Миколаївської області, яку в 1999 році перейменовано в Снігурівську виправну колонію № 5 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань (УДДУ ПВП) у Миколаївській області, з 24.12.1982 по 01.08.1989, з 15.08.1989 по 09.06.1993 на посадах робітника їдальні, сторожа, монтажника радіоапаратури. Загального страхового стажу ОСОБА_1 нараховано 45 р. 6 м. 25 дн., в тому числі стажу в подвійному розмірі за періоди роботи з 29.06.1983 по 01.08.1989, з 15.08.1989 по 09.06.1993 в Снігурівській виправній колонії № 5 до 01.01.2004 - 19 р. 9 м. 26 дн. Отже, саме ці періоди стажу за рішенням відповідача від 22.10.2014 № 17/5 враховано в одинарному розмірі.

16.01.2020 року позивач подала заяву про перерахунок пенсії (а. с. 19) з урахуванням страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 29.06.1983 року по 01.08.1989 рік, з 15.08.1989 року по 06.06.1993 рік і до 01.01.2004 року.

03.02.2020 року листом № 481-Т-07 (а. с. 13-14) відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для перерахунку пенсії за віком у зв`язку з відсутністю документального підтвердження віднесення установи ІН-316/5 та Снігурівської виправної колонії №5 до спеціалізованих туберкульозних лікарень з посиланням на Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи позивача в інфекційному закладі охорони здоров`я рахується з 01.07.1983 року (дати реорганізації) та має бути зарахований у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону № 1788-XII по 31.12.2003 рік, а тому позивач має право на врахування періоду роботи з 01.07.1983 року по 01.08.1989 рік, з 15.08.1989 року по 09.06.1993 рік, з 05.12.2002 року по 31.12.2003 рік.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Закон № 1058-IV набрав чинності з 01.01.2004 року, до набрання чинності Законом № 1058-IV питання пенсійного забезпечення громадян регулювалося у повному обсязі Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року №1645-III визначено, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності.

Пунктом 1 Переліку закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 24.12.2004 року № 247, який був чинний до 09.04.2013 року, до лікарняних закладів та лікувально-профілактичних закладів особливого типу віднесено спеціалізовані - туберкульозна лікарня. Цим же переліком визначено, що лікарня є медичним закладом, призначеним для надання спеціалізованої (вторинної) лікувально-профілактичної допомоги хворим. Лікарня, де хворим надається стаціонарна медична допомога за однією лікарською спеціальністю, називається спеціалізованою. Лікарня може мати у своєму складі поліклініку (амбулаторію, амбулаторно-профілактичні відділення).

На підставі наказу МВС УРСР від 27.06.1983 року № 0119 (а. с. 4) виправно-трудова колонія (№ 5) (установа ІН 316/5 УВС Миколаївського облвиконкому) з 01.07.1983 року перепрофільована в установу виконання покарань для утримання засуджених чоловіків, хворих закритими формами туберкульозу легень з лімітом наповнення - 600 чоловік, у тому числі стаціонару на 100 ліжок, з направленням хворих, засуджених на лікування в ВТК №5 зі слідчих ізоляторів і виправно-трудових колоній у відповідності з вимогами наказу МВС УРСР № 0230-1980 року та за нарядами медичного управління МВС УРСР.

Переліком спеціалізованих установ та міжобласних лікарень УВП, до яких направляються засуджені, хворі на туберкульоз, затвердженим наказом Міністерством внутрішніх справ України від 11.10.1994 року № 556 (а. с. 9), установа ІН 316/5 УМВС України в Миколаївській області визначена як спеціалізована установа, в яку направляються на лікування чоловіки, хворі на активну форму туберкульозу, які підлягають триманню на загальному та посиленому режиму ув`язнення та неповнолітні чоловічої статі, хворі на активну форму туберкульозу. Аналогічне визначення установи було зазначено у Переліку, затвердженому наказом МВС України від 03.12.1996 № 836 (а. с. 10-11).

На підставі наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 29.11.1999 року № 165 «Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України» установа ІН-316/5 перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5).

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 02.04.2009 № 59 Снігурівську виправну колонію № 5 УДДУ у Миколаївській області перейменовано у спеціалізовану туберкульозну лікарню середнього рівня безпеки.

Згідно з наказом Державного Департаменту України з питань виконання покарань від 14.07.2009 № 157 «Про організаційно-штатні посади» введено в дію нове найменування - Снігурівська виправна колонія Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 5) - спеціалізована туберкульозна лікарня середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), планове наповнення - 610 осіб.

Наказом Державної пенітенціарної служби України від 18.06.2012 року № 427 «Про організаційні штатні питання по установах виконання покарань, їх підприємствах та слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області» Снігурівська виправна колонія № 5 Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 5) реорганізована у Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 5) і значиться як спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз).

Отже, з липня 1983 року у Снігурівській виправній колонії № 5 утримуються та лікуються засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз, у тому числі й на активну форму туберкульозу, тобто фактично установа виконує функції інфекційного закладу охорони здоров`я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворим на туберкульоз, а тому відноситься до інфекційних лікувальних закладів.

Зазначені обставини щодо установи ІН-316/5 та Снігурівської виправної колонії № 5 також установлені у постанові Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02.02.2017 у справі № 485/103/17 за участю у статусі відповідача Снігурівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, правонаступником якого є відповідач, залишеній без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2017 у цій самій справі.

Зокрема, у межах справи № 485/103/17 досліджувалося питання правомірності дій органу Пенсійного фонду щодо незарахування до страхового стажу позивача у подвійному розмірі періодів роботи в установі ІН-316/5 та Снігурівській виправній колонії № 5.

Постановою Верховного Суду від 23.01.2019 року постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02.02.2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2017 року у справі № 485/103/17 залишено без змін.

Отже, Снігурівська виправна колонія № 5 Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області є інфекційним закладом в розумінні статті 60 Закону № 1788-XII.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 485/103/17.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стаж роботи позивача в інфекційному закладі охорони здоров`я рахується з 01.07.1983 року (дати реорганізації) та має бути зарахований у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону № 1788-XII по 31.12.2003.

Отже, позивач має право на врахування періоду роботи з 01.07.1983 по 01.08.1989, з 15.08.1989 по 09.06.1993, з 05.12.2002 по 31.12.2003 (31.12.2003 - як просила позивач у заяві про перерахунок пенсії від 16.01.2020).

Щодо дати, з якої відповідач повинен здійснити позивачу перерахунок її пенсії з урахуванням зазначеного періоду у подвійному розмірі, суд апеляційної інстанції зазначає.

Рішення пенсійного органу від 22.10.2014 року № 17/5 позивачем не оскаржувалось і не оскаржується.

У своїй заяві від 16.01.2020 року позивач просила відповідача зарахувати їй період роботи з 29.06.1983 року по 01.08.1989 рік, з 15.08.1989 року по 06.06.1993 рік і до 01.01.2004 року (загалом 19 років 09 місяців та 26 днів) у подвійному розмірі без зазначення конкретної дати, з якої вона просить здійснити відповідне зарахування.

Згідно з частиною четвертою статті 45 Закону № 1058-IV, перерахунок призначеної пенсії, у разі виникнення права на підвищення пенсії, провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

У заяві від 16.01.2020 року позивач фактично просила перерахувати їй пенсію з подвійним урахуванням спірного періоду до страхового стажу позивача, тому такий перерахунок відповідач повинен був здійснити з 01.02.2020 року.

Суд не знаходить підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з дати її призначення, враховуючи наявність чинного рішення відповідача від 22.10.2014 року № 17/5, правомірність якого позивачем у позовній заяві не оспорюється.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що порушення свого права, за захистом якого позивач звернулася до суду, вона пов`язує саме з листом відповідача від 03.02.2020 року, яким позивачу повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії за її заявою від 16.01.2020 року.

Крім того, як вказано у рішенні відповідача від 22.10.2014 року № 17/5, пенсійну справу позивача «приведено у відповідність» з 01.11.2014 року, а не з дати призначення позивачу пенсії, а саме з 03.01.2009 року.

Отже, позовні вимоги щодо перерахунку пенсії підлягають частковому задоволенню, починаючи з 01.02.2020 року та з урахуванням періоду з 01.07.1983 року по 01.08.1989 рік, з 15.08.1989 року по 09.06.1993 рік, з 05.12.2002 року по 31.12.2003 рік.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції вірно зазначив, що не здійснивши зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача у подвійному розмірі за її заявою від 16.01.2020 року, відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки лист від 03.02.2020 року № 481-Т-07 не може вважатися рішенням про відмову у здійсненні перерахунку пенсії.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги дублюють відзив на адміністративний позов (а.с. 40) були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року по справі № 400/1333/20, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.