Справа № 160/4074/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2021 року Справа № 160/4074/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
за участі секретаря судового засідання Лукомського А.О.
позивача (заявник) ОСОБА_1
представника позивача Сидоренка В.В.
представника відповідача Грицай Т.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі №160/4074/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просить:
- скасувати наказ командувача Національної гвардії України від 20.12.2019р. № 233 (по особовому складу) в частині звільнення з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону ВР України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992р., прапорщика ОСОБА_1 , контролера 1-го відділення 4-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- поновити прапорщика ОСОБА_1 на посаді контролера 1-го відділення 4-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2020р. по справі №160/4074/20, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - відмовлено.

Вказане рішення суду від 22.07.2020р. в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 25.08.2020р.

11.01.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі №160/4074/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді.

З урахуванням уточненої заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами від 25.01.2021р. заявник просив:

- переглянути за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року по справі № 160/4074/20;

- скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року по справі № 160/4074/20;

- прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявник зазначає, що дане рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020р. по справі №160/4074/20 прийнято, стосовно наказу командуючого Національної гвардії України від 20.12.2019р. № 233 (по особовому складу) в частині звільнення з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо прапорщика ОСОБА_1 , контролера 1-го відділення 4-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України прийнятий відповідно до укладеного контракту 16.07.2017р. Після прийняття зазначеного рішення суду по справі №160/4074/20 від 22 липня 2020р., 10 грудня 2020 року при розгляді адміністративної справи №160/7293/20, в судовому засіданні, відповідачем був наданий рапорт ( ОСОБА_1 ) від 04 листопада 2019 року, яким позивач прохав продовжити дію контракту строком на один рік. Вищезазначені обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для прийняття правильного рішення у справі, так як, на їх підставі можна зробити висновок про наявність у ОСОБА_1 гарантованого законодавством права на поновлення на посаді. Вказує, що зазначені обставини не були і не могли бути йому відомі, оскільки рапорт від 04.11.2019р. приховувався та надано керівництвом Військової частини НОМЕР_1 . Оскільки вказаний рапорт від 04.11.2019р. під час розгляду справи №160/4074/20 не досліджувався, позивач вважає, що рішення суду від 22 липня 2020р. по справі №160/4074/20 є необґрунтованим, обставини справи не з`ясовані, за відсутності всіх доказів, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки аргументам учасників справи, що протирічить частині 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись із вказаною заявою відповідачем до суду надані письмові пояснення, в яких зазначено, що позивач вказує, що відповідно п. 231 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008) встановлено, що військовослужбовець, стосовно якого прийнято рішення про дострокове розірвання контракту про проходження військової служби, має право оскаржити наказ про дострокове розірвання контракту і звільнення з військової служби у порядку, встановленому законодавством, але позивача було звільнено з військової частини на підставі власноручно написаного рапорту відповідно до наказу командувача Національної гвардії України по особовому складу від 20.12.2019 № 233 о/с, тобто посилання на даний законодавчий акт є безпідставним. Так, позивач власноручно написав рапорт 18.11.2019р., яким змінив відношення до звільнення, та жодного іншого після рапорту 18.11.2019 не подавав, в якому би прохав не розглядати рапорт від 18.11.2019, а розглянути новий рапорт, тому позивача було звільнено на підставі вказаного власноручно написаного рапорту від 18.11.2020р. Рапорт позивача від 04.11.2019р. не приховувався та знаходився в нетаємному діловодстві, та у зв`язку з наявністю рапорту від 18.11.2019р. він втратив свою чинність, а наказ про звільнення з лав НГУ від 20.12.2019 № 233 о/с було видано не у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту на яке посилається позивач у своїй заяві, а на підставі власноручно написаного рапорту у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року призначено заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі №160/4074/20 до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 01.02.2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення третіх осіб до участі за заявою про перегляд рішення у справі №160/4074/20 за нововиявленими обставинами відмовлено.

У судовому засіданні 24.02.2021 року усною ухвалою суду у задоволенні клопотань позивача про призначення експертизи та витребування додаткових доказів відмовлено, у зв`язку з їх необґрунтованістю та враховуючи строки подання таких клопотань.

Ухвалою суду від 24.02.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді у адміністративній справі №160/4074/20 відмовлено.

Також, у судовому засіданні, 24 лютого 2021 року у період з 10.26 по 12.08 год. під час судового засідання при розгляді вище зазначеної справи, позивач - ОСОБА_1 , порушував порядок проведення судового засідання, вчиняв дії, які свідчать про явну зневагу до суду та встановлених у суді правил, що виразилось у непідкоренні розпорядженням головуючого судді, відсутності реакції на зауваження головуючого судді, а саме розмовляв без дозволу головуючого судді, висловлювався нецензурною лексикою, перешкоджав головуючому судді вести судове засідання, після неодноразових зауважень головуючого судді продовжив порушувати порядок у залі судового засідання, у т.ч. числі ігноруючи зауваження судової охорони. З метою припинення зловживань правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства в порядку ст.ст.144, 145 КАС України судом застосовано захід процесуального примусу попередження.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та просили її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, у її задоволенні просила відмовити.

Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд доходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2020р. по справі №160/4074/20, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - відмовлено.

Вказане рішення суду від 22.07.2020р. в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 25.08.2020р.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом розгляду даної справи було неправомірне, на думку позивача, звільнення з військової служби, а саме оскарження наказу командувача Національної гвардії України від 20.12.2019р. № 233 (по особовому складу) в частині звільнення з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону ВР України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992р., прапорщика ОСОБА_1 , який прийнятий на підставі рапорта позивача від 18.11.2019р.

Під час розгляду справи, судом досліджувався рапорт ОСОБА_1 від 18.11.2019р., в якому останній клопотав перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби в запас ЗСУ на підставі п.п.«а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», погоджений у встановленому порядку.

За результатами розгляду вказаної справи, суд прийшов до висновку, що оскаржуваний наказ командувача Національної гвардії України від 20.12.2019р. № 233 (по особовому складу) в частині звільнення з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону ВР України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992р., прапорщика ОСОБА_1 , контролера 1-го відділення 4-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України прийнятий відповідно до укладеного 16.07.2017р. Контракту, на підставі законодавства України та є правомірним.

Згідно з ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду (частина 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частиною 4 зазначеної статті не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 по справа № №127/2-а-4944/11 та в ухвалі від 17.09.2020 по справі № 420/4053/19 необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.75 КАС України). Отже, докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Частиною 3 статті 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи.

При цьому, нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Суд зауважує, що такі обставини мають бути істотними - тобто вони мають безумовно впливати на результат вирішення спору, спростовувати факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжувати процесуальні наслідки, впливати на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

При цьому, до суду заявником не надано доказів, які спростовують факти, що було покладено в основу судового рішення від 22.07.2020р. №160/4074/20, яке в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 25.08.2020р.

Більше того, суд не може здійснити переоцінку тих доказів, які зробив у рішенні від 22.07.2020р. у справі №160/4074/20, або оцінювати докази, які не оцінювалися судом з приводу встановлених обставин, з врахуванням ч.4 ст.361 КАС України.

Нововиявлені обставини мають бути належним чином доведені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами й не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались адміністративним судом у процесі розгляду справи, натомість заявником не надано нових доказів на підтвердження наявності нововиявленої обставини.

Суд зауважує, що наявність нововиявлених обставин зводиться позивачем виключно на наявність рапорта ОСОБА_1 від 04.11.2019р. у якому останній прохав продовжити дію контракту строком на один рік, який на думку позивача має значення для вирішення справи і є істотним для прийняття правильного рішення у справі, та який лише 10.12.2020р. був наданий військовою частиною (відповідачем) у судовому засіданні по справі №160/7293/20.

Таким чином, на переконання суду доводи заявника зводяться до переоцінки доказів, які досліджувалися під час розгляду справи №160/4074/20.

Також, суд зазначає, що вказаний рапорт позивача від 04.11.2019р. не можна віднести до істотної обставини у спірних правовідносинах, оскільки він не має відношення до звільнення ОСОБА_1 з військової служби, так як оскаржуваний наказ про його звільнення був прийнятий на підставі рапорта від 18.11.2019р., що в свою чергу було досліджено та встановлено судом під час розгляду даної справи та прийнятті рішення 22.07.2020р. у справі №160/4074/19.

Крім того, про наявність (існування) вказаного власноручно написаного позивачем рапорту від 04.11.2019р., який знаходиться у військовій частині сторонам, відповідно було відомо та не заперечується, відповідно вказане не є нововиявленою обставиною.

В той же час, не належать до нововиявлених обставин нові докази або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову, спрямоване на переоцінку встановлених судом обставин.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Наведене дає підстави для висновку, що нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Не є нововиявленими обставинами: ті, які виникли після ухвалення рішення (не існували на той момент); ті, на які посилалися як на докази сторони, або об`єктивно могли бути долучені як докази; невчасно подані сторонами докази; офіційні тлумачення Конституційного Суду України тощо.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини зазначав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, №3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03.04.2008).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, №69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18.11.2004).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 30.04.2020 у справі №815/6721/16 (адміністративне провадження №К/9901/51932/18), від 15.05.2020 у справі №820/4725/17 (адміністративне провадження №К/9901/20243/19), від 20.10.2020 у справі №826/15038/17 (адміністративне провадження №К/9901/14833/20).

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проаналізувавши наведені у заяві обставини в контексті наведених правових норм та зважаючи на вказані правові позиції Верховного Суду, суд вважає, що у даному випадку обставина, на яку посилається позивач - рапорт від 04.11.2019р., як на нововиявлену, не відповідає наведеним процесуальним ознакам з огляду на те, що він існував на момент розгляду справи.

Крім того, вказаний рапорт від 04.11.2019р. фактично є доказом, який не оцінювався судом, стосовно обставин, що вже були встановлені судом.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 4. ст. 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

За приписами ч. 6 ст. 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Повноваження судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України, п. 40).

Суд акцентує увагу, що із тексту заяви про перегляд судового рішення вбачається, що заявник фактично не погоджується із судовим рішенням у справі №160/4074/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це, не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, кожне судове рішення, підлягає оскарженню в апеляційному та у передбачених випадках касаційному порядку.

За висновком суду, зазначені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні вимог ст. 361 КАС України, позаяк не відносяться до нововиявлених обставин, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставиною, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 КАС України, у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/4074/20 від 22.07.2020р., оскільки зазначені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні вимог ст. 361 КАС України, не впливають на правильність і законність рішення, тому заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 369 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі №160/4074/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова