Справа № 640/30168/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

за участю

секретаря судового засідання Вітчинкіної К.О.,

представника позивача Грома А.М.,

представника відповідача Золотаревської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року (суддя Федорчук А.Б.) у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного штрафу, -

В С Т А Н О В И В:
Міністерство оборони України звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №63116336) від 18 листопада 2020 року про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5 100,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, з підстав порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2020 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що у разі забезпечення б судом першої інстанції принципу змагальності сторін, Міністерством оборони України було б наведено норму постанови КМУ від 28.05.2008 № 499 (пункт 3) якою покладено обов`язок на особу надати довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності для колишніх військовослужбовців строкової служби інвалідність яким встановлено понад 3-місячний строк після звільнення зі строкової військової служби до 01.01.2014, але рішенням суду визнано право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням певної групи інвалідності, водночас, судом першої інстанції спір розглянутий на підставі іншої постанови Кабінету Міністрів України, а саме № 975 від 25.12.2013, якою дійсно не передбачений обов`язок особи надання вищезгаданої довідки.

Апелянт наголошує, що оскільки ОСОБА_1 не надано довідки органів МСЕК про встановлення первинно відсотка втрати працездатності, як це передбачено вищезгаданим Порядком №499, прийняти рішення про визначення розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням інвалідності було неможливо, і про прийняте Міноборони рішення заявою за вих. № 248/8066 від 23.10.2020 було поінформовано Відділ примусового виконання рішень ДДВС МЮУ.

Позивач зазначає, що 18.11.2020 за вих. №248/8763 Департаментом фінансів Міністерства оборони України у відповідь на вимогу ДВС повідомлено Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про перешкоджання виконанню рішення суду стягувачем шляхом не надання довідки МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності що передбачено Порядком №499. При цьому, вини Міністерства оборони України у тому, що у ОСОБА_2 немає довідки МСЕК про відсоток втрати працездатності, що унеможливлює розрахунок його розміру одноразової грошової допомоги, немає.

З огляду на цей факт, Міністерство оборони України не погоджується із накладенням штрафу у зв`язку із не виконанням рішення суду без поважних причин, оскільки поважними причинами невиконання судового рішення у строки встановлені державним виконавцем є ненадання уповноваженому органу довідки МСЕК стягувачем про встановлення відсотку втрати працездатності.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в адміністративній справі №640/18220/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, адміністративний позов задоволено частково, вирішено:

- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України, щодо відмови в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги за фактом настання І групи інвалідності, пов`язаної з пораненням, під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу за фактом настання І групи інвалідності, пов`язаної з пораненням під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії в розмірі, визначеному п.п. 5, 6, 7 ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи інвалідності - 03.07.2013), який визначається на час настання інвалідності у відповідних відсотках від десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, але в розмірі не меншому від 100-кратного розміру прожиткового мінімуму (у відповідних відсотках), встановленого законом для працездатних осіб на час виплати допомоги та в порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб»;

- в іншій частині позовних вимог відмовити.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

14 серпня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист на зобов`язання Міністерства оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу за фактом настання І групи інвалідності, пов`язаної з пораненням під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії в розмірі, визначеному п.п. 5, 6, 7 ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи інвалідності - 03.07.2013), який визначається на час настання інвалідності у відповідних відсотках від десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, але в розмірі не меншому від 100-кратного розміру прожиткового мінімуму (у відповідних відсотках), встановленого законом для працездатних осіб на час виплати допомоги та в порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 23 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, пунктом 2 якої зобов`язано боржника (Міністерство оборони України) виконати рішення суду протягом 10 робочих днів у відповідності до частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

02 листопада 2020 року державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу щодо причин невиконання рішення суду, а також заходів, які вживалися з метою його фактичного виконання.

У відповідь на вимогу державного виконавця, 12 листопада 2020 року на адресу Міністерства юстиції України надійшла заява про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішенням суду. До заяви додано витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10 вересня 2020 року №131, яким повернуто на доопрацювання документи ОСОБА_3 , оскільки останнім (заявником) не додано довідки органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, а тому прийняти рішення щодо визначення розміру ОГД неможливо.

Також, 18.11.2020 за вих. №248/8763 Департаментом фінансів Міністерства оборони України у відповідь на вимогу ДВС до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано заяву про перешкоджання виконанню рішення суду стягувачем, у якій позивач просив витребувати від ОСОБА_3 довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності відповідно до вимог Постанови КМУ №499, а у випадку ненадання ним необхідних документів, на підставі п. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП №63116336, повернути стягувачу.

У зв`язку з наведеним, 18 листопада 2020 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження №63116336 прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення суду у розмірі 5 100,00 грн.

Незгода позивача із вказаною постановою від 18 листопада 2020 року зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що нормами Порядку №975 розмежовуються поняття встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, і довідка МСЕК, у якій вказано відсоток втрати працездатності необхідна у разі визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, водночас, в межах спірних правовідносин рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року встановлено факт надання ОСОБА_1 першої групи інвалідності, відтак ненадання заявником довідки МСЕК, у якій вказано відсоток втрати працездатності не може свідчити про перешкоджання виконанню рішення суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 75 Закону України Про виконавче провадження, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в адміністративній справі №640/18220/18, зокрема, зобов`язано Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу за фактом настання І групи інвалідності, пов`язаної з пораненням під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії в розмірі, визначеному п.п. 5, 6, 7 ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи інвалідності - 03.07.2013), який визначається на час настання інвалідності у відповідних відсотках від десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, але в розмірі не меншому від 100-кратного розміру прожиткового мінімуму (у відповідних відсотках), встановленого законом для працездатних осіб на час виплати допомоги та в порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Так, виконавче провадження ВП №63116336 відкрито для примусового виконання судового рішення у справі №640/18220/18 про зобов`язання Міністерства оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу.

Відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2020 року у справі №640/18220/18 (якою залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року) « На час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу І групи інвалідності, а саме Порядок № 499.

… Так, відповідно до підпункту 4 пункту 2 вказаного Порядку військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

… Пунктами 5,6,7 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи (03.07.2013) визначено:

5. У разі загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби під час виконання ним обов`язків військової служби, сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога у розмірі десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, в порядку та на умовах ( 499-2008-п ), визначених Кабінетом Міністрів України.

6. У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

7. У всіх випадках розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця не повинен бути меншим від 100-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на час виплати цих сум.

Відповідно до п. 4 Порядку № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається для військовослужбовців строкової служби - за максимальним посадовим окладом за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення.»

Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2020 року розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_3 , оскільки останнім (заявником) не додано довідки органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, а тому прийняти рішення щодо визначення розміру ОГД неможливо (а.с.58, т.1).

07.10.2020 ТВО Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив ОСОБА_1 , що останньому необхідно звернутися до Львівської обласної МСЕК №2 для визначення відсотку втрати професійної працездатності з подальшим отриманням відповідної довідки (при собі необхідно мати копію рішення суду, довідку МСЕК, військовий квиток та копії листів ДФ МОУ та МОЗу), після отримання такої довідки МСЕК її необхідно подати у Львівський обласний військовий комісаріат для скерування документів у Департамент фінансів МОУ (а.с.57, т.1).

28.10.2020 Військовий комісар Львівського обласного військового комісаріату повідомив Департамент фінансів МОУ про те, що станом на 28.10.2020 ОСОБА_1 у Львівський обласний військовий комісаріат не з`являвся, довідку органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності не надавав (а.с.56, т.1).

02 листопада 2020 року державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу щодо причин невиконання рішення суду, а також заходів, які вживалися з метою його фактичного виконання.

У відповідь на вимогу державного виконавця, 12 листопада 2020 року на адресу Міністерства юстиції України надійшла заява про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішенням суду. До заяви додано витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10 вересня 2020 року №131, яким повернуто на доопрацювання документи ОСОБА_3 , оскільки останнім (заявником) не додано довідки органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, а тому прийняти рішення щодо визначення розміру ОГД неможливо.

Також, 18.11.2020 за вих. №248/8763 Департаментом фінансів Міністерства оборони України у відповідь на вимогу ДВС до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано заяву про перешкоджання виконанню рішення суду стягувачем, у якій позивач просив витребувати від ОСОБА_3 довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності відповідно до вимог Постанови КМУ №499, а у випадку ненадання ним необхідних документів, на підставі п. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП №63116336, повернути стягувачу.

Так, у зв`язку з наведеним, 18 листопада 2020 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження №63116336 прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення суду у розмірі 5 100,00 грн., у якій зазначено, що «як вбачається зі змісту резолютивної частини виконавчого документа Міністерство оборони України зобов`язано призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу за фактом настання І групи інвалідності в розмірі не меншому 100-кратного розміру прожиткового мінімуму (у відповідних відсотках) встановленого законом для працездатних осіб на час виплати допомоги. Таким чином, дії комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині прийняття рішення про повернення документів на доопрацювання суперечать статті 129-1 Конституції України, резолютивній частині рішення суду.» (а.с.11, т.1).

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в справі №640/18220/18 вирішено: зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу за фактом настання І групи інвалідності, пов`язаної з пораненням під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії в розмірі, визначеному п.п. 5, 6, 7 ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи інвалідності - 03.07.2013), який визначається на час настання інвалідності у відповідних відсотках від десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, але в розмірі не меншому від 100-кратного розміру прожиткового мінімуму (у відповідних відсотках), встановленого законом для працездатних осіб на час виплати допомоги та в порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», тобто, з огляду на наведені вище норми постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року, Міністерство оборони України позбавлене можливості виконати рішення суду у випадку відсутності довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності при встановленні інвалідності ОСОБА_1 , адже така одноразова грошова допомога визначається на час настання інвалідності у відповідних відсотках від десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом.

При цьому, висновки суду першої інстанції про те, що нормами Порядку №975 розмежовуються поняття встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необґрунтованими, адже до спірних правовідносин між ОСОБА_1 (стягувачем) та Міністерством оборони України (боржником) підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу І групи інвалідності, а саме Порядок № 499, що підтверджується висновками Шостого апеляційного адміністративного суду у постанові від 10 липня 2020 року у справі №640/18220/18, та резолютивною частиною рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в справі №640/18220/18.

Відтак, колегія суддів в даному випадку приходить висновку, що ненадання ОСОБА_1 довідки МСЕК, у якій вказано відсоток втрати працездатності, свідчить про перешкоджання стягувачем виконанню рішення суду, і таке, в свою чергу, є поважною причиною невиконання МОУ у встановлений виконавцем строк рішення суду.

Вказані обставини не було досліджені відповідачем при прийняття спірної постанови.

Таким чином, аналізуючи вказані вище норми та матеріали справи, підсумовуючи вищенаведене, керуючись приписами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №63116336) від 18 листопада 2020 року про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5 100,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції, в свою чергу, неправильно застосував норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для скасування постанови винесеної в рамках виконавчого провадження (ВП №63116336) від 18 листопада 2020 року про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5 100,00 грн.

Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права призвело до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Міністерства оборони України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного штрафу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №63116336) від 18 листопада 2020 року про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5 100,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді І.О. Грибан

О.О. Беспалов