Справа № 560/2819/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2819/20 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І. Суддя-доповідач - Граб Л.С.

03 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Драчук Т. О. ,

за участю: секретаря судового засідання: Шпикуляка Ю.В.

представника позивача: Сосницької І.В.

представника відповідача: Іванова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Хмельницької області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом прокуратури Хмельницької області до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2020 року прокуратура Хмельницької області звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВПВР Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магди С.М. від 15.05.2020 у ВП №56898637 про накладення на прокуратуру Хмельницької області штрафу в розмірі 5100 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

11.08.2020 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2020 зупинено провадження в адміністративній справі №560/2819/20 до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №560/257/20.

Ухвалою від 22.02.2021 провадження у справі поновлено, оскільки обставини, які стали підставою для зупинення провадження у справі відпали.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу, представник відповідача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2017 року у справі №822/1816/17 (залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 року), зокрема: визнано протиправними дії прокуратури Хмельницької області щодо відмови у прийняті постанови про відшкодування ОСОБА_1 втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування № 0000028 від 16.05.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212 та ч. 2 ст. 366 КК України, прийняття якої передбачено статтею 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266-94 від 01.12.1994 року; зобов`язано прокуратуру Хмельницької області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області з приводу виплати йому втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування № 0000028 від 16.05.2014 року.

На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист №822/1816/17 від 31.10.2017 року.

08.11.2017 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області винесено постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, якою прийнято рішення про відмову у здійсненні відшкодування шкоди, так як досудове розслідування проводило Слідче управління фінансових розслідувань ДФС у Хмельницькій області.

01.08.2018 головним державним виконавцем ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №822/1816/17, виданого 31.10.2017 Хмельницьким окружним адміністративним судом, яким зобов`язано прокуратуру Хмельницької області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області з приводу виплати йому втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування № 0000028 від 16.05.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.212 та ч.2 ст.366 КК України, та прийняти постанову у порядку, передбаченому ст.12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266-94 від 01.12.1994 року.

17.09.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56895637 відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Зазначено, що прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області 08.11.2017 винесено постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діям органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В подальшому, в жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 17.09.2018 про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі № 2240/3246/18 у задоволені позову відмовлено. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.10.2018 скасовано і ухвалено нове яким адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 17.09.2018.

05.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №56895637 та 22.12.2018 направлено на адресу прокуратури області вимогу щодо виконання упродовж 10 робочих днів виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.10.2017, про що повідомити державного виконавця.

14.01.2019 прокуратурою області повторно розглянуто звернення позивача від 01.03.2017 про відшкодування втраченого заробітку та не отриманого прибутку і винесено постанову "про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". У вказаній постанові прийнято рішення про відмову у відшкодуванні заробітку та інших грошових доходів позивачу, про що листом від 14.01.2019 за №04/5-1226-14 повідомлено державного виконавця.

28.01.2019 державним виконавцем повторно винесено вимогу про зобов`язання прокуратури Хмельницької області виконати виконавчий лист №822/1816/17 від 31.10.2017.

Прокуратурою Хмельницької області оскаржено в судовому порядку вказану вимогу державного виконавця, однак рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2019 у справі №560/489/19 (залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019) відмовлено в задоволенні позову.

В той же час, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.03.2020 по справі 560/257/20 (залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2021) визнано протиправною та скасовано постанову прокуратури Хмельницької області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду від 14 січня 2019 року; зобов`язано уповноважену особу прокуратури Хмельницької області прийняти, передбачену частиною 1 статті 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", постанову про відшкодування позивачу шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000028 від 16.05.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 212 та частиною 2 статті 366 КК України.

При цьому, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.05.2020 по справі №560/1871/20 (залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020), визнано протиправною бездіяльність Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (відповідача) за період з 19.02.2020 по 12.05.2020-часу прийняття цього рішення судом та зобов`язано Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України встановити факт виконання чи не виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2017 по справі №822/1816/17, після чого прийняти рішення, згідно вимог ст. 63 Закону №1404-VIII.

15.05.2020 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магдою С.М. винесено постанову від у ВП №56898637 про накладення на прокуратуру Хмельницької області штрафу в розмірі 5100 гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, оскільки оскаржувана постанова прийнята на підставі, у межах та у спосіб визначений законодавством.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

За приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У відповідності до п.1, пп.1 п. 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

У частині 1 статті 18 вказаного Закону зазначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право в тому числі: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

За змістом статті 1 Закону України від 01.12.1994 № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У пункті 2 частини 1 статті 2 вказаного Закону закріплено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

За правилами статті 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Порядок застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначений Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затверджене наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04.03.1996 (далі - Положення №6/5/3/41).

Так, пунктом 4 Положення №6/5/3/41 унормовано, що завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Тобто, вказаною нормою передбачено обов`язок визначити розмір відшкодовуваної шкоди, водночас, ні Законом № 266/94-ВР, ні Положенням №6/5/3/41 не надано повноважень органу, що виносить постанову (ухвалу) про відшкодування шкоди, відмовити у визначенні розміру шкоди, переліченої в п.п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону.

З матеріалів справи з`ясовано, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2017 у справі №822/1816/17 встановлено, що позивач поніс шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а у постанові прокурора не визначено розміру відшкодовуваної шкоди, нею фактично відмовлено у відшкодуванні такої шкоди, тому наявні підстави для задоволення позову.

Однак, як слідує зі змісту постанови прокурора про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду В.Балюка від 14.01.2019, в останній не визначено розміру відшкодовуваної шкоди, а відмовлено у відшкодуванні заробітку та інших грошових доходів ОСОБА_1 , а також іншої шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Варто звернути увагу і на те, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі №822/1816/17, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2021, зокрема визнано протиправною та скасовано постанову прокуратури Хмельницької області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду від 14 січня 2019 року.

Частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії": по-перше, нагадав, що п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року) надано кожному право звертатися до суду у разі будь-якого спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що являє право порушувати позовне провадження у судах з питань цивільно-правового характеру; проте таке право було б ілюзорним, якби правова система держави-учасника Європейської конвенції припускала, щоб судове рішення, яке набрало чинності та є обов`язковим до виконання, залишалося б недіючим; по-друге, визнав немислимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, детально визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд справи, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень; по-третє, наголосив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 липня 2006 року у справі "Васильєв проти України" зазначив, що виконання рішення щодо боржника залишається обов`язком держави.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що прокуратурою Хмельницької області не виконано виконавчий лист №822/1816/17 від 31.10.2017, виданий Хмельницьким окружним адміністративним судом, на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2017 року в справі №822/1816/17, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магди С.М. від 15.05.2020 у ВП №56898637 про накладення на прокуратуру Хмельницької області штрафу в розмірі 5100 гривень є такою, що винесена відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Хмельницької області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Драчук Т. О.