Справа № 814/1469/17
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 814/1469/17
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойко А.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представника апелянта Тищенка Юрія Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року по справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до старшого державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Харжевської М.В. та Другого Малиновського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання неправомірними та і скасування постанов та зобов`зання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Військова частина НОМЕР_1 (далі ВЧ) звернулась до суду з адміністративним позовом до старшого державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Харжевської М.В. та Другого Малиновського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання дій і рішення у вигляді накладання штрафних санкцій та бездіяльність у вигляді не прийняття рішення про направлення виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», старшого державного виконавця Харжевської М.В. неправомірними; скасування постанови про накладання штрафу від 31 травня 2017 року у межах виконавчого провадження №52729492, прийнятої старшим державним виконавцем Малиновського відділу ДВС м. Одеси Харжевською М.В.; скасування постанови про накладання штрафу від 12 червня 2017 року у межах виконавчого провадження №52729492, прийнятої старшим державним виконавцем Малиновського відділу ДВС м. Одеси Харжевською М.В.; зобов`язання державного виконавця усунути порушення та прийняти рішення про направлення виконавчого документа у межах виконавчого провадження №52729492 до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ВЧ подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року по справі № 814/133/16 за позовом ОСОБА_1 до ВЧ Повітряних Сил Збройних Сил України зобов`язано ВЧ здійснити виплату ОСОБА_1 добових в розмірі 2340 грн. за час відрядження до військової частини НОМЕР_2 .

25 жовтня 2016 державним виконавцем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 814/133/16 від 27 вересня 2017 року, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом.

31 травня 2017 старшим державним виконавцем Харжевською М.В. винесена постанова про накладання штрафу на користь держави в сумі 5100 грн. за невиконання вимог рішення суду без поважних причин.

12 червня 2017 старшим державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. за повторне невиконання рішення суду.

Постановою від 27 червня 2018 року державним виконавцем закінчено виконавче провадження ВП № 52729492 на підставі п.11 ч.1 ст.39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду боржником не виконано в строки, надані державним виконавцем для виконання, що передбачені ст.63 Законом України «Про виконавче провадження». До органу досудового розслідування направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Винесення вказаних постанов та накладення штрафу і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів невиконання рішення суду з поважних причин, водночас правові підстави у державного виконавця для направлення виконавчого листа на виконання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів на підставі Закону України « Про виконавче провадження» та Закону України « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» відсутні, тому відповідачем правомірно прийняті спірні постанови про накладання на позивача штрафів.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.

Як було зазначено, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року по справі № 814/133/16 за позовом ОСОБА_1 до ВЧ Повітряних Сил Збройних Сил України зобов`язано ВЧ здійснити виплату ОСОБА_1 добових в розмірі 2340 грн. за час відрядження до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до ч.2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною третьою статті 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Також, відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч.1 статті 2 Закону передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень.

Згідно до вимог ст.63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи та не оскаржується сторонами, позивачем по даній справі не було виконано постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року по справі № 814/133/16 про зобов`язання здійснити виплату ОСОБА_1 2340,00 грн., при цьому про наявність істотних перешкод для такого виконання ВЧ не було надано жодних належних та достатніх доказів, що свідчить про обґрунтованість накладення штрафу.

Окремо колегія суддів зазначає, що посилання ВЧ на необхідність застосування в даних спірних правовідносинах порядку, визначеного Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», є безпідставними, оскільки положення вказаного закону розповсюджуються (в контексті даної справи) на випадки виключно стягнення грошових коштів, що узгоджується з ч.1 ст.2 вказаного закону, за якою Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, водночас, спірні правовідносини (первинні) виникли щодо зобов`язання здійснити виплату грошових коштів, що є відмінною від стягнення правовою категорією.

Наведені висновки щодо відсутності підстав для застосування в даному спорі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» підтверджуються і частиною 1 ст.3 вказаного закону, якою передбачено, що виконання рішень суду саме про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, приймаючи до уваги все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ВЧ про визнання неправомірними та скасування постанов та зобов`зання вчинити певні дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 березня 2021 року.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.