Справа № 280/6373/19
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 280/6373/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного Управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області в якому, з врахуванням уточнення позовних вимог від 16.01.2020, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.08.2019 №, № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків контролюючого органу про виявлені порушення вимог податкового законодавства, оскільки взаємовідносини позивача з контрагентами-постачальниками ТОВ «Торгово-консалтингова компанія «СІ Трейдінг», ТОВ «Олімп Ферро», ТОВ «Феромаг», ТОВ «ВФК Мега», ТОВ «Прайд-Груп», ТОВ «Металолом-Трейд», ТОВ «ТД Рендер», ПП «Галс-СВ» та при реалізації ТОВ ТВК «МІЛЯ» мають реальний характер. Операції з постачання та реалізації фактично здійснені за наявності всіх документів бухгалтерського та податкового обліку, які було надано в повному обсязі в ході перевірки. Зауважив, що всі активи від вище перелічених контрагентів-постачальників у вигляді виробничих запасів оприбутковано та використано у технологічному процесі підприємства у відповідності до Технологічних інструкцій з випуском готової продукції, яка надалі реалізовувалась, про що в акті перевірки відсутні зауваження. Підставами для формування позивачем податкового кредиту за спірний період є податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Головним Управлінням ДПС у Запорізькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не надав належної оцінки відсутності фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій, відсутність документального підтвердження реального здійснення господарських операцій, відсутність ділової мети та розумних економічних причин для здійснення господарських операцій, як на підставі висновків перевірки про допущені порушення та наступне винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у період з 06.06.2019 по 14.06.2019 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями, показників декларацій з податку на додану вартість за період з січня 2016 року по січень 2019 року та фінансової звітності з їх відображенням у деклараціях з податку на прибуток підприємства за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік та І квартал 2019 року, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт №382/08-01-14-07/30641508 від 24.06.2019 , яким зафіксовано виявлені перевіркою порушення, а саме:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 5889466 грн., у т.ч. за 2016 рік - 397081 грн., 2017 рік - 1869144 грн., 2018 рік - 3513354 грн., за І квартал 2019 року - 109887 грн.;

- п.п. 14.1.36, п.п.14.1.181, п.п. 14.1.231, п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення з податку на додану вартість на суму 619352 грн., в т.ч.: за квітень 2016 року - 9600 грн., за червень 2016 року - 12800 грн., за серпень 2016 року - 4800 грн., за жовтень 2016 року - 4800 грн., за грудень 2016 року - 1600 грн., за січень 2017 року - 14133 грн., за лютий 2017 року - 9700 грн., за березень 2017 року - 37100 грн., за квітень 2017 року - 8000 грн., за червень 2017 року - 4800 грн., за жовтень 2017 року - 6400 грн., за грудень 2017 року - 6400 грн., за січень 2018 року - 3400 грн., за лютий 2018 року - 6800 грн., за квітень 2018 року - 6800 грн., за травень 2018 року - 7200 грн., за червень 2018 року - 12600 грн., за серпень 2018 року - 3680 грн., за жовтень 2018 року - 157688 грн., за листопад 2018 року - 68850 грн., за грудень 2018 року - 123726 грн., за січень 2019 року - 108474 грн.

- п.п. 14.1.36, п.п.14.1.181, п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобов`язань на загальну суму 324274 грн., в тому числі по періодам: за січень 2019 року на суму 324274 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 28.08.2019 відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 7361832,50, в тому числі за податковими зобов`язаннями у сумі 5889466 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 1472366,50 грн.;

- № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 619352 грн.;

- № про зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість на 324274 грн.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження та подав скаргу за вих.№399 від 12.09.2019 до ДПС України.

Рішенням про результати розгляду скарги від 13.11.2019 №9294/6/99-00-08-05-03 скаргу ТОВ «МЗАЗ» залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погодившись із рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що у контрагентів-постачальників відсутні матеріально-технічні та технологічні можливості поставки товарів, зокрема, виявлено недостатню кількість трудових ресурсів та відсутність основних засобів на балансі підприємства.

Поряд з цим, контролюючим органом було встановлено, що протягом періоду, що перевірявся, контрагентами-постачальниками задекларовано придбання номенклатури товарів, які реалізовані на ТОВ «МЗАЗ» у контрагентів, у яких податковий кредит задекларований по ланцюгу постачання його контрагентами за відповідний та попередні періоди не містить номенклатуру товарів або будь-які їх складові, за рахунок яких сформовано податковий кредит та який реалізовано по ланцюгу постачання до позивача.

Наведене стало приводом для висновку перевірки про відсутність джерела реального (законного) введення в обіг ідентифікованих товарів по ланцюгу постачання. Крім цього встановлено, що ряд контрагентів обліковуються як суб`єкти фіктивного підприємництва.

Колегія суддів не може погодитись з висновками відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла до 01.01.2015) прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст. 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 цього Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла з 01.01.2015) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 Податкового кодексу України з урахуванням положень цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996) дія цього Закону поширюється на юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно правових форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2 ст. 3 цього ж Закону бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону №996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документи; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому статтею 4 Закону №996 встановлено принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

З матеріалів акту перевірки вбачається, що протягом перевіряємого періоду позивач мав господарські відносини з господарських взаємовідносин з ТОВ СІ Трейдінг», ТОВ «Олімп Ферро», ТОВ «Феромаг», ТОВ «ВФК Мега», ТОВ «Прайд-Груп», ТОВ «Металолом-Трейд», ТОВ «ТД Рендер», ПП «Галс-СВ», ТОВ ТВК «МІЛЯ».

Так, 17.10.2016 між Приватною фірмою «Галс-СВ» (постачальником) та ТОВ «МЗАЗ» (покупцем) укладено договір поставки товарів №17-1/10, згідно умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі, відходи чорних металів (ДСТУ 4121-2002).

10.01.2018 між сторонами укладено аналогічний договір №61/18 від 10.01.2018 .

На виконання умов вказаних договорів, ТОВ «МЗАЗ» поставлявся металобрухт сталевий №3/вид500/вид501, підтвердженням чого є видаткові накладні; акти приймання металів чорних (вторинних); товарно-транспортні накладні з відомостями про вантаж; виписки з банківських рахунків/платіжні доручення, що підтверджують оплату товару; податкові накладні з доказами їх реєстрації. Якість поставленого товару підтверджена актами походження брухту чорних та кольорових металів, посвідченнями про вибухонебезпечність, хімічну та радіаційну безпечність, сертифікатами якості (.

23.01.2018 між ТОВ «МЗАЗ» (покупцем) та ТОВ «ВФК Мега» (постачальником) укладено договір поставки №54, згідно умов якого постачальник зобов`язується поставити товар, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору, ТОВ «МЗАЗ» поставлявся товар: брухт сталевий легковаговий вид №501, брухт чавунний вид №506, брухт великогабаритний вид №510, підтвердженням чого є видаткові накладні; акти приймання металів чорних (вторинних); товарно-транспортні накладні з відомостями про вантаж; виписки з банківських рахунків/платіжні доручення, що підтверджують оплату товару; податкові накладні з доказами їх реєстрації. Якість поставленого товару підтверджена актами про джерело походження металів чорних (вторинних), посвідченнями про вибухонебезпечність, хімічну та радіаційну безпечність, сертифікатами якості.

03.07.2017 між ТОВ «МЗАЗ» (покупцем) та ТОВ «Прайд-Груп» (постачальником) укладено договір поставки №03072017-1Б, згідно умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі, брухт і відходи чорних металів (ДСТУ 4121-2002) у відповідності з технічними вимогами, зазначеними у договорі.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору, ТОВ «МЗАЗ» поставлявся товар: стружка чавунна вид 32 та 507, брухт сталевий вид 1/3/500, висечка вид 23, брухт чавунний вид 506, брухт чорних металів вид 500 та 510, стружка сталева вид 23, підтвердженням чого є видаткові накладні; акти приймання металів чорних (вторинних); товарно-транспортні накладні з відомостями про вантаж; виписки з банківських рахунків/платіжні доручення, що підтверджують оплату товару; податкові накладні з доказами їх реєстрації. Якість поставленого товару підтверджена актами про походження брухту чорних металів, посвідченнями про вибухонебезпечність, хімічну та радіаційну безпечність, сертифікатами якості.

25.11.2015 між ТОВ «МЗАЗ» (покупцем) та ТОВ «Феромаг» (продавцем) укладено договір поставки №МЗАТ15ФМ, згідно умов якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар, згідно рахунків на умовах, викладених в договорі.

01.10.2018 між сторонами укладено аналогійний договір №МЗАТ18ФМ.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору, ТОВ «МЗАЗ» поставлявся товар: модифікатори, феросиліцій, феромарганець, підтвердженням чого є видаткові накладні; товарно-транспортні накладні з відомостями про вантаж; акти надання транспортних послуг; виписки з банківських рахунків/платіжні доручення, що підтверджують оплату товару; податкові накладні з доказами їх.

01.03.2017 між ТОВ «МЗАЗ» (покупцем) та ТОВ «ТД Рендер» (постачальником) укладено договір поставки №01-03/17, згідно умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі, брухт і відходи чорних металів.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору, ТОВ «МЗАЗ» поставлявся товар: брухт чорних металів, підтвердженням чого є видаткові накладні; акти приймання металів чорних (вторинних); товарно-транспортні накладні з відомостями про вантаж; виписки з банківських рахунків/платіжні доручення, що підтверджують оплату товару; податкові накладні з доказами їх реєстрації. Якість поставленого товару підтверджена актами про джерело походження металів чорних (вторинних), посвідченнями про вибухонебезпечність, хімічну та радіаційну безпечність, сертифікатами якості.

03.05.2018 між ТОВ «МЗАЗ» (покупцем) та ТОВ «Металлолом-Трейд» (продавцем) укладено договір купівлі-продажу №5, згідно умов якого продавець зобов`язується продати і передати у власність покупця вуглецевий брухт та відходи чорних металів згідно з ДСТУ 4121-2002, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, викладених в договорі.

10.01.2019 між вказаними сторонами укладено договір №19/19 на поставку брухту і відходів чорних металів (ДСТУ4121-2002).

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору, ТОВ «МЗАЗ» поставлявся брухт чорних металів, підтвердженням чого є видаткові накладні; акти приймання металів чорних (вторинних); товарно-транспортні накладні з відомостями про вантаж; виписки з банківських рахунків/платіжні доручення, що підтверджують оплату товару; податкові накладні з доказами їх реєстрації. Якість поставленого товару підтверджена актами про джерело походження металів чорних (вторинних), посвідченнями про вибухонебезпечність, хімічну та радіаційну безпечність, сертифікатами якості .

15.01.2015 між ТОВ «МЗАЗ» (покупцем) та ТОВ «Торгівельно-консалтингова компанія «СІ Трейдінг»» (постачальником) укладено договір поставки №15/01-15, згідно умов якого постачальник зобов`язується протягом дії вказаного договору передати покупцю продукцію виробничо-технічного призначення за цінами, в асортименті і кількості, які попередньо погоджені сторонами і вказані в рахунках-фактурах та видаткових накладних, що є невід`ємною частиною договору, покупець зобов`язується сплатити та прийняти її на умовах, встановлених вказаним договором. Загальний об`єм продукції, який передається за договором, встановлюється протягом строку дії договору з врахуванням кількості і асортименту продукції по всім переданим, згідно з умовами вказаного договору, окремими партіями продукції.

11.09.2018 між сторонами укладено договір поставки №47/18, згідно умов якого постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець зобов`язується прийняти та сплатити на умовах вказаного договору, товар згідно виставленого рахунку.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаних договорів, ТОВ «МЗАЗ» поставлялась маса мулітокорундова, підтвердженням чого є видаткові накладні; акти приймання металів чорних (вторинних); товарно-транспортні накладні з відомостями про вантаж; виписки з банківських рахунків/платіжні доручення, що підтверджують оплату товару; податкові накладні з доказами їх реєстрації. Транспортування товару здійснювалось за участі ТОВ «СТАЛЬБУДКОМ» на підставі укладеного з ТОВ «МЗАЗ» договору про надання транспортних послуг №5/01-СТ від 05.01.2017, договору-заявки № про надання транспортно-експедиційних послуг від 03.05.2017; на підставі укладеного договору-заявки на перевезення вантажу від 18.04.2017.

01.03.2017 між ТОВ «МЗАЗ» (покупцем) та ТОВ «Олімп Ферро» (продавцем) укладено договір поставки №01-03/17/1, згідно умов якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти та оплатити товар згідно специфікацій до договору.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору, ТОВ «МЗАЗ» поставлявся феромарганець, феросиліцій, підтвердженням чого є видаткові накладні; товарно-транспортні накладні з відомостями про вантаж; виписки з банківських рахунків, що підтверджують оплату товару; податкові накладні з доказами їх реєстрації.

10.01.2019 між ТОВ «МЗАЗ» (продавцем) та ТОВ ТВК «МІЛЯ» (покупцем) укладено договір купівлі-продажу №2, згідно умов якого продавець виготовляє продукцію (товар) і зобов`язується поставити (передати) покупцю, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару являється прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій продавцем, яка після підписання її сторонами має юридичну силу. Специфікація надається по бажанню покупцю.

Згідно умов укладеного договору, ТОВ «МЗАЗ» виготовлено та поставлено у власність покупця продукцію, що підтверджується накладними, товарно-транспортними накладними з відомостями про вантаж, податковими накладними, виписками з банківських рахунків.

В бухгалтерському обліку товариства списання собівартості реалізованої готової продукції підтверджено карткою руху по покупцю.

Дослідженням цих господарських операцій встановлено відповідність змісту укладеного договору видам господарської діяльності постачальника, встановлено поставку товару, використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності, відображення продавцем податкових зобов`язань з ПДВ по цим господарським операціям.

З огляду на встановлені обставини справи, які свідчать як про факт поставки товарів, оплату їх вартості (у т.ч. ПДВ), так і про використання позивачем придбаних товарів у власній господарській діяльності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів ОВПП про те, що господарські операції з поставки товарів не мали реального характеру.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що з наданих позивачем первинних документів, копії яких долучено до матеріалів справи, можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування поставлених товарів, їх кількість та вартість, визначено сторони господарських операцій та осіб відповідальних за здійснення господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

Крім цього, суд першої інстанції правильно вказав на те, що доводи контролюючого органу про ненадання до перевірки сертифікатів (паспортів) якості на поставлені товари, не можуть свідчити про неправомірність формування позивачем податкового кредиту, оскільки сертифікати якості містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам, а відтак не можуть бути визнані первинними документами, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт здійснення господарської операції, оскільки не містять у собі тих ознак, які характеризують документ як первинний.

Колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування та податкового кредиту.

З огляду на діюче податкове законодавство про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Крім того, слід зазначити, що законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб`єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину. Таких доказів суду не надано.

Використана відповідачем податкова інформація стосовно контрагентів позивача також не може бути підставою для висновку про нереальність господарських операцій, і як, наслідок, порушення позивачем норм податкового законодавства, оскільки жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язок платників податків - покупців товарів (робіт, послуг) вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти та правильності ведення ними податкового обліку, сплати податків за окремою операцією придбання товарів (надання послуг), відомостей щодо третіх осіб (постачальників в ланцюгу) тощо.

Крім того, відповідно до п.86.1 ст.86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

За визначенням, наведеним в п.2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п.3 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.4 розділу ІІІ Порядку № 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Отже, податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на податкову інформацію щодо контрагента позивача не має правових наслідків, тобто не може вважатись доказом у розумінні ст.69 КАС України.

Посилання контролюючого органу на відсутність у контрагентів позивача необхідних ресурсів судом не приймається, оскільки вказана обставина документально не підтверджена, крім того, сама по собі не впливає на реальність здійснених господарських операцій з надання послуг з віброкотка, перебазування, бульдозера, екскаватора, гідро молоту, перебазування послуги фронтального навантаження, транспортних послуг, адже контролюючим органом жодним чином не досліджено можливість залучення найманої праці контрагентами товариства для виконання замовленого обсягу послуг.

Правомірність своїх висновків контролюючий орган обґрунтовує також тим, що засоби, якими надавалися послуги, не належать контрагентам. Однак, наведене не свідчить про безтоварність спірних господарських операцій, оскільки зазначене питання стосується самих контрагентів і їх взаємовідносин з власниками технічних засобів, а не позивача як замовника послуг.

В свою чергу, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з ТОВ СІ Трейдінг», ТОВ «Олімп Ферро», ТОВ «Феромаг», ТОВ «ВФК Мега», ТОВ «Прайд-Груп», ТОВ «Металолом-Трейд», ТОВ «ТД Рендер», ПП «Галс-СВ», ТОВ ТВК «МІЛЯ» було одержання позивачем податкової вигоди.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача для визнання угод нереальними суд вважає безпідставними, а результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача не можуть бути допустимими доказами по справі. Чинним законодавством України не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками по ланцюгу вимог законодавства з оподаткування в їх господарській діяльності і у разі припущення ними будь-яких порушень нести за них негативні наслідки у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникає в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг). Згідно Конституції і податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність, згідно якої припущені порушення одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Обґрунтування податковим органом своїх висновків про нереальність господарської операції на підставі інформаційних баз даних є невмотивованими, оскільки у своїй діяльності відповідач повинен керуватися Конституцією України, Податковим кодексом України, законами України, іншими нормативними актами, відповідно до яких об`єктом документальної перевірки є первинні документи, які використовуються в бухгалтерському і податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, тоді коли інформаційні бази даних податкового органу не є об`єктом документальної перевірки.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Також, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Позивач, як сторона за відповідним господарським договором, рівноцінний учасник договірних правовідносин, не може впливати та контролювати діяльність свого контрагента, відповідати за дотриманням таким контрагентом вимог законодавства, сплату податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-якого з постачальників у ланцюгу постачання, зокрема, шляхом позбавлення права на відображення відповідних сум в податковому обліку.

До того ж, ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»).

З цього приводу апеляційний суд вважає вірним посилання суду першої інстанції на висновки Європейського Суду з прав людини у рішенні від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Суд першої інстанції правильно встановив, що наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між ТОВ «МЗАЗ» ТОВ СІ Трейдінг», ТОВ «Олімп Ферро», ТОВ «Феромаг», ТОВ «ВФК Мега», ТОВ «Прайд-Груп», ТОВ «Металолом-Трейд», ТОВ «ТД Рендер», ПП «Галс-СВ», ТОВ ТВК «МІЛЯ», факт чого підтверджується належними та допустимими доказами.

Стосовно посилання податкового органу на невідповідність інформації в товарно-транспортних накладних колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що товарно - транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право платника податків на формування податкового кредиту.

Доказів того, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагенти позивача не були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість відповідачем не надано.

Щодо посилань контролюючого органу стосовно інформації з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань щодо кримінальних проваджень №0000089 від 15.02.2017, №0000087 від 16.02.2016, №000066 від 20.08.2015, №0000081 від 19.01.2018, №000133 від 05.05.2018, №0000021 від 12.05.2017, в яких фігурують посадові особи контрагентів позивача, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність кримінальних проваджень щодо контрагентів платника податків, в яких не винесено обвинувального вироку або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, в силу приписів частини 6 статті 78 КАС України не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

Так, докази, отримані за процедурою, встановленою Кримінально-процесуальним кодексом України, підлягають оцінці судом при прийнятті рішення у кримінальній справі та за відсутності обвинувального вироку і доведеності певних фактів у кримінальній справі не можуть носити преюдиційний характер в адміністративному процесі під час вирішення адміністративної справи.

Оскільки позивачем доведено дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також до складу витрат, надано всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання на підставі цивільно-правових угод товарів та робіт (послуг) для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку, суд робить висновок про правомірність формування позивачем розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість та суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій із вказаними контрагентами.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними зменшення від`ємного значення податку на додану вартість спірним податковим повідомленням-рішенням.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість висновків податкової служби щодо нереальності господарських операцій з поставки товару.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. В апеляційній скарзі відповідач фактично посилається на ті обставини, які встановлено перевіркою. Натомість, як зазначено вище, вказаним підставам для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з`ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров