Справа № 200/12316/20-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 р. Справа№200/12316/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Аляб`єва І.Г.,

при секретарі судового засідання Козирєвій О.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гудзенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Я.Мудрого, 48а) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, -

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в якому просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 202 758,21 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що працював в Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області, наказом від 26.12.2019 №4052/1 року його було звільнено з посади з 27.12.2019. Відповідно до вказаного наказу, позивачу належала компенсація за невикористані дні відпустки у кількості 11 календарних днів. Вважає, що відповідачем не тільки порушено його право на отримання заробітної плати при звільненні у повному обсязі, а ще й тривалий час приховувалась інформація про невиплату належних йому коштів, у зв`язку з чим він звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 05.01.2021 позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

06.01.2021 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 01.02.2021.

Ухвалою суду від 01.02.2021 закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 15.02.2021.

15.02.2021 розгляд справи відкладено на 18.02.2021.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що наказом від 26.12.2019 №4052/1 року позивача було звільнено з посади, відповідно до зазначеного наказу ОСОБА_1 виплачено компенсацію за 11 днів невикористаної відпустки у розмірі 3760,24 грн. У лютому 2020 року до управління почали надходити листи колишніх працівників щодо виявлення розбіжностей в нарахуванні компенсації за невикористану відпустку, виплачену при звільнені. При перевірці було встановлено, що з березня 2019 року нарахування за допомогою програмного забезпечення здійснювалися невірно, а саме невірно розрахована компенсація за дні невикористаної відпустки. 29.04.2020 ліквідаційною комісією було сплачено недоплачені суми відпускних за 2019 рік та компенсацію за невикористану відпустку.

Відповідач звертає увагу суду, що відповідачем знаходячись у стані припинення, були проведені усі заходи для виплати колишнім працівникам недоплачених коштів у 2019 році. Тому управління просить суд вважати, що в даному ви падку, затримка розрахунку при звільнені була здійснена відповідачем з поважних причин. Крім того, управління просить суд при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, застосувати принцип співмірності та взяти до уваги розмір недоплаченої позивачу суми 4512,27 грн та істотність цієї частки порівняно із заявленою до стягнення сумою.

До судового засідання з`явився позивач, яки підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.12.2019 № 4052/1 Про звільнення ОСОБА_1 позивача було звільнено з посади провідного спеціаліста відділу судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 27.12.2019 в порядку переведення для подальшої роботи у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, після чисельних звернень ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, позивачу стало відомо, що за роботодавцем залишилась перед ним заборгованість у вигляді невиплачених відпускних та компенсації за невикористану відпустку.

Так, з листа Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.05.2020 № ПІ-Т-282 вбачається, що сума недорахованих ОСОБА_2 коштів компенсації за невикористану відпустку при звільненні складає 1820,17 грн., та сума ненарахованих відпускних протягом 2019 року 2692,10 грн.

На підставі колективного звернення від 11.08.2020, яке надійшло від Державної служби України Головним управлінням Держпраці у Донецькій області щодо не виплати Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області працівникам у день звільнення всіх сум, що належать їм від установи, а саме: невірного нарахування заробітної плати за час щорічної відпустки та компенсації за невикористану відпустку, Головним управлінням Держпраці у Донецькій області 09.07.2020 проведено позаплановий захід у формі інспекційного відвідування Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

В ході позапланового заходу встановлено, що Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області при обчислені середньої заробітної плати за час відпустки та компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки не було враховано надбавку за інтенсивність праці, що свідчить про порушення п. 3 розділу ІІІ Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Також встановлено, що Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області порушуються вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України а саме: не провадяться виплати всіх належних працівникам сум в день звільнення.

За результатами позапланового заходу, керівнику підприємства винесено припис щодо усунення виявлених порушень законодавства про працю, строк усунення порушень встановлено до 09.10.2020.

Зазначена інформація щодо здійснення позапланового заходу у формі інспекційного відвідування Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, була викладена в листі Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21.08.2020 № 04.2/16-10/Ко-114.

Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02.12.2020 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Я.Мудрого, 48а) про стягнення відпускних та компенсацію за невикористану відпустку задоволено. Визнано протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Донецькій області () щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсації за невикористану відпустку та суми не донарахованих відпускних. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму недорахованих відпускних за період 2019 рік у сумі 2692 (дві тисячі шістсот дев`яносто дві) гривні 10 копійок, та компенсацію за невикористану відпустку при звільненні у сумі 1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) гривень 17 копійок.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що факт затримки розрахунку при звільненні є беззаперечним, так само як і вина роботодавця у цій затримці.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України закріплено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також, у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Так, у відповідності до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі по тексту - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У відповідності до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток.

У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вище оплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

Працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати можуть провадитися, якщо це передбачено у колективному договорі, виходячи з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов`язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок.

Суд зазначає, що як вбачається з розрахункових листів та підтверджується штатним розписом на 2019 рік Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, посадовий оклад позивача у 2019 році складав 4690 грн. (а.с. 103).

Поряд з цим, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15» від 15 січня 2020 року № 16 затверджена Схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році. Відповідно до вказаного нормативно-правового акту посадови оклад провідного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя становить 5100 грн.

Крім того, відповідно до штатного розпису за 2020 рік Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яке є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Донецькій області посадовий оклад провідного відділу судової роботи та міжнародного співробітництва складає 5100 грн.

Суд звертає увагу, що зазначені вище розміри посадового окладу позивача не заперечуються та не спростовуються відповідачем.

Суд зазначає, що у сенсі ст. 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є відповідальністю роботодавця та стягується судом саме по день фактичного розрахунку, або по день постановлення рішення суду, у зв`язку із цим, в даному випадку судом розглянуті вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у межах позовних вимог відповідно до ст. 9 КАС України.

Проте, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні набагато перевищує розмір невиплаченої суми.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.»

Необхідність застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Отже, суд враховує співвідношення заборгованих сум до фактично сплачених при вирішення цієї справи.

Крім того, судом встановлено, що невчасна виплата сталася в наслідок помилки роботи програмного забезпечення, проте в ході судового засідання відповідачем доведено вжиття заходів щодо якнайскорішого вирішення проблеми комп`ютерної програми.

Також суд приймає до уваги той факт, що роботодавець перебуває в стані припинення.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції № 94601 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2027,58 грн., а тому судові витрати у підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки.

Керуючись Конституцією України, статями 2,5-14,19-22,72-78,94,132-143,159-165,192-205,241-247,255,295-297, п.п.15.5 ч.1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Я.Мудрого, 48а) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені задовольнити.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Я.Мудрого, 48а) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Я.Мудрого, 48а) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2027 (дві тисячі двадцять сім) гривень 58 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений і підписаний 01 березня 2021 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв