Справа № 360/4986/20
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4986/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Усової Катерини Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Усової Катерини Вікторівни (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - відповідач), в якій просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56482-52У від 20 серпня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 грудня 2020 року позивачем отримана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 6068935 про сплату боргу (недоїмки) Ф-56482-52У від 20 серпня 2019 року.

Позивач проживає в Сєвєродонецьку, офіційно працевлаштований. Протягом кінця 2019 першого півріччі 2020 роки він не отримував жодних документів від відповідача. Після відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на його картковий рахунок позивач дізнався про своє порушене право, а саме про винесення оскаржуваної вимоги, яке в адміністративному порядку не оскаржував.

Позивач припинив підприємницьку діяльність як фізична особа - підприємець 03 березня 2020 року, номер запису 3011385, а з 2017 року не здійснював підприємницьку діяльність.

З посиланням на норми Законів України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції та Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, представник позивача вважає, що вимога є протиправною.

Головне управління ДПС у Луганській області позов не визнало, про що через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) 02 лютого 2021 року подало відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (арк. спр. 48-54).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що позивач перебував за основним місцем обліку у Державній податковій інспекції у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецького управління Головного управління ДПС у Луганській області з 03 липня 2015 року по 03 березня 2020 року, на загальній системі оподаткування.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464).

Пунктом 3-1 частини першої статті 1 Закону № 2464 визначено, що податкові органи це центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Пунктом 10 частини першої статті 1 Закону № 2464 визначено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно облікових даних автоматизованої інформаційної системи «АІС Податковий блок» в інтегрованій картці з єдиного внеску станом на 31 липня 2019 року за позивачем рахувалася заборгованість на загальну суму 23785,08 грн, яка складається з нарахованих сум основного платежу, в тому числі за 2017 рік, з щомісячними нарахуваннями 704,00 грн, на суму 8448,00 грн, за 2018 рік з щоквартальними нарахуваннями в сумі - 2457,18 грн на загальну суму 9828,72 грн та за І-ІІ квартали 2019 року з щоквартальними нарахуваннями в розмірі - 2457,18 грн, на загальну суму 5508,36 грн. Зазначені суми боргу підлягають обов`язковій сплаті згідно Закону № 2464.

За таких обставин, на підставі частини четвертої статті 25 Закону № 2464 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20 серпня 2019 року форми «Ф» № 56482-52 на загальну суму 23785,08 грн, яку направлено платнику поштою рекомендованим листом на адресу відповідно до реєстраційних даних.

Відповідно до п. 9-4 частини другої розд. VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

З 13 лютого 2020 року пункт 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 виключено на підставі Закону України від 14 січня 2020 року № 440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи».

Закон № 440-ІХ набув чинності 13 лютого 2020 року.

Відповідно, позивач повинен виконували покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону № 2464, який па теперішній час не містить положень щодо звільнення позивача від виконання обов`язків, встановлених статтею 6 цього Закону.

Згідно відомостей отриманих з державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів позивач протягом 2017- 2019 років не отримував доходи перебуваючи в статусі найманого працівника, відповідно роботодавцем за нього не сплачувався єдиний соціальний внесок.

Таким чином посилання позивача на те, що протягом 2017-2019 років він був найманим працівником і на цій підставі він може бути звільнений від сплати єдиного соціального внеску є невірним і не може бути взятий до уваги при розгляді даної справи.

Оскаржувану вимогу на загальну суму 23785,08 грн направлено платнику поштою рекомендованим листом на адресу відповідно до реєстраційних даних, та вважається вручено, згідно поштового повідомлення 04 жовтня 2019 року.

Позивач, у позовній заяві, також вказав саме адресу на яку йому була надіслана вимога, а саме: АДРЕСА_1 , з чого вбачається що місце проживання позивачем за даний час не змінювалося.

Аналіз податкового законодавства свідчить про те, що вимога повинна бути надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги податкове законодавство не містить. Жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів щодо вручення податкової вимоги. На контролюючий орган не покладається обов`язок щодо вручення чи з`ясування причин невручення платнику поштового відправлення.

Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року позов залишено без руху (арк. спр. 17).

Ухвалою суду від 16 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справ; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 23-24).

Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року позов залишено без руху; запропоновано позивачу протягом 5-ти (п`яти) календарних днів з дати отримання ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску (арк. спр. 75-76).

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року заяву про визнання причини пропуску строку звернення до суду поважними задоволено; визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, вирішено питання про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 87-89).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , був зареєстрований з 03 липня 2015 року як фізична особа підприємець за номером 0011385 та перебував на податковому обліку в Сєвєродонецького управління ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДПС у Луганській області за номером 83, з 03 березня 2020 року припинено підприємницьку діяльність за принципом мовчазної згоди, але не знято з обліку (арк. спр. 8, 9, 59).

Згідно з даними інтегрованої картки за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб які провадять незалежну професійну діяльність) за позивачем рахується податковий борг у сумі 31371,56 грн станом на 31 грудня 2020 року, станом на 31 липня 2019 року за позивач рахувався податковий борг в сумі 23785,08 грн (арк. спр. 55).

20 серпня 2019 року відповідачем сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56482-52У від 20 серпня 2019 року в якій зазначено, що сума боргу позивача станом на 31 липня 2019 року становить 23785,08 грн, у тому числі, недоїмка 23785,08 грн (арк. спр. 10, 56).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 04 січня 2021 року спірна вимога повернулась до податкового органу у зв`язку з закінченням терміну зберігання (арк. спр. 56-57).

21 листопада 2020 року відповідач звернувся до Сєвєродонецького міського відділу Державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження (арк. спр. 32).

Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 листопада 2019 року ВП № 60689359 (арк. спр. 6, 34).

В матеріалах справи відсутні достовірні докази щодо дати отримання позивачем спірної вимоги, а сам позивач наполягає на тому, що оскаржувану вимогу він отримав 15 грудня 2020 року, що не спростовано відповідачем.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункт 10 частини першої статті 1 Закону № 2464).

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4 частини другої статті 6 Закону № 2464).

Відповідно до частини другої, третьої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Виходячи із положень абзаців третього та п`ятого частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону № 2464-VІ).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що платники єдиного внеску у розумінні норм Закону № 2464-VI зобов`язані подавати звітність із визначенням суми виплат (доходу), на які (який) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, нараховувати та своєчасно сплачувати єдиний внесок.

Суд вважає за необхідне зауважити, що неподання контролюючому органу звітності за єдиним внеском та невиконання у такий спосіб встановленого Законом № 2464-VI обов`язку не нівелює зміст та обсяг зобов`язання платника щодо належної сплати єдиного внеску та не має наслідком його невиконання.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449).

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 449 визначено, що обчислення єдиного внеску податковими органами здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що містить відомості про суми нарахованого єдиного внеску, яка подається до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Заходи впливу та стягнення визначені статтею 25 Закону № 2464.

Абзацом першим частини четвертої статті 25 Закону № 2464 передбачено, що контролюючий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (абзац п`ятий частини четвертої статті 25 Закону № 2464).

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

За рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (частина шоста статті 25 Закону № 2464).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Згідно з пункту 3 розділу VІ Інструкції № 449 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Абзацом 1 пункту 4 розділу VІ Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Отже, у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску податковий орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи контролюючого органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.

Надаючи правової оцінки доводам позивача щодо визначення недоїмки за єдиним внеском виключно на підставі акта перевірки суд звертає увагу, що положеннями законодавства не передбачено обов`язкової та єдиної умови для формування вимоги (у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки) проведення перевірки та складення за її результатами відповідного акту.

Пунктом 3 розділу VІ Інструкції № 449 передбачено 10-денний строк для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) після вручення платнику акта перевірки виключно у випадку, коли виявлені у ході документальної перевірки дані свідчать про порушення платником нарахування єдиного внеску, що утворює самостійні підстави для донарахування податковими органами сум єдиного внеску.

Аналогічних правових висновків про те, що проведення перевірки та складення акту перевірки не є обов`язковою передумовою прийняття контролюючим органом вимоги про сплату недоїмки за єдиним внеском дійшов Верховний Суд у постановах від 11 вересня 2018 року у справі № 826/11623/16, від 10 грудня 2019 року у справі № 826/25425/15.

Разом з тим, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі - Закон № 1669), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 1 Закону № 1669 встановлено, що:

період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України;

територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно з абзацом третім пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, визначається Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом б підпункту 8 пункту 4 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1669 внесено зміни до Закону № 2464, а саме розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення доповнено пунктом 9-3 (який згідно з Законом України від 02 березня 2015 року № 219-VІІІ перейменований в пункт 9-4) такого змісту:

9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

З 13 лютого 2020 року пункт 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 виключено на підставі Закону України від 14 січня 2020 року № 440-IX Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи.

Отже, пункт 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 був чинним до 12 лютого 2020 року включно, а тому повинен бути застосований судом до спірних правовідносин, які виникли станом на час винесення оскаржуваної вимоги №Ф-56482-52У від 20 серпня 2019 року.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року №1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З аналізу зазначених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства слідує, що до 13 лютого 2020 року платники єдиного внеску звільнялись від обов`язків щодо своєчасної сплати самостійно нарахованих зобов`язань з ЄСВ за період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Суд зауважує, що платники єдиного внеску звільнялись від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, на підставі прямої норми Закону без встановлення додаткових умов, зокрема, отримання сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України. Отримання сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України було та є додатковою умовою звільнення від відповідальності для інших зобов`язань.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України м. Сєвєродонецьк увійшло до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

З правового аналізу наведених законодавчих норм слідує, що до 13 лютого 2020 року факт перебування платника єдиного внеску на обліку в податкових органах, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, був підставою для звільнення платників єдиного внеску як від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, так і від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо його вчасної сплати.

При цьому, вказані норми не скасовували обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених статтею 9 Закону № 2464, а надавали можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі, що було підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу, стягнення і відповідальності за порушення цього Закону.

Отже, з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно в силу положень абзаців першого, третього пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №2464 контролюючий орган не мав правових підстав для застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в контролюючих органах, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, заходів впливу у вигляді формування та надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки вимога є виконавчим документом, та на її підставі можливо проведення примусових виконавчих дій зі стягнення недоїмки.

Крім того, слід зазначити, що оскаржуване рішення податковим органом прийнято з посиланням на статтю 25 Закону № 2464, абзацом другим частини першої якої визначено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Оскільки, як вже зазначено, позивач з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно внаслідок перебування на обліку у контролюючого органу, розташованого на території проведення антитерористичної операції, був звільнений від обов`язків платника єдиного внеску, відповідач був позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника.

Наявність заборони у застосуванні до позивача заходів впливу та стягнення, визначених статтею 25 Закону № 2464, за невиконання обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, унеможливлює й формування та направлення позивачу вимоги про сплату боргу за цей період (з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року).

Оскільки судом встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56482-52У від 20 серпня 2019 року повністю охоплює період, в якому позивач був звільнений від виконання обов`язків платника єдиного внеску, суд дійшов висновку, що станом на 20 серпня 2019 року відповідач не мав повноважень формувати та направляти позивачу таку вимогу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 812/1389/16, від 10 грудня 2019 року у справі № 805/1588/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 805/2007/17-а, від 06 лютого 2020 року у справі № 812/1281/17.

За таких обставин, судом встановлено, що вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56482-52У від 20 серпня 2019 року не відповідає критеріям правомірності, закріпленим у частині другій статті 2 КАС України, та підлягає скасуванню.

Посилання відповідача про пропуск строку звернення позивача до суду, суд вважає безпідставними з мотивів викладених в ухвалі суду від 15 лютого 2021 року (арк. спр. 87-89).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Луганській області № Ф-56482-52У від 20 серпня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 23785,08 грн.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що під час дії пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 платники ЄСВ лише тимчасово звільнялись від своїх обов`язків щодо своєчасності сплати ЄСВ, до них не могли бути застосовані фінансові санкції, однак, зміст положень вказаної норми дозволяє зробити висновок, що обов`язок з нарахування ЄСВ зберігався за платниками, зазначеними в ст. 4 Закону № 2464.

За наявності підстав вони мали право звертатись до контролюючих органів із заявою про визнання заборгованості безнадійною та її списання.

Разом з цим вищевказане не є тотожнім до повного звільнення платника від обов`язку сплати ЄСВ та безумовного обов`язку контролюючого органу списати таку заборгованість.

Отже, починаючи з 13 лютого 2020 року (дата виключення пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464) у відповідача виникло право формувати вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Припинення позивачем підприємницької діяльності не є підставою для списання забогованості з єдиного внеску або звільнення позивача від обов`язку сплати такого боргу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Згідно з платіжним дорученням № 2 від 04 січня 2021 року за подання позову сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн (арк. спр. 21).

Оскільки позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Усової Катерини Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (місце знаходження: 93404, Луганської області, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72, ідентифікаційний код 43143746) визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Луганській області № Ф-56482-52У від 20 серпня 2019 року на суму 23785,08 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива