Справа № 160/14636/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
09.11.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (направлений засобами поштового зв`язку на адресу суду 04.11.2020), у якому позивач просить суд скасувати винесені Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви.
10.12.2020 на виконання вищевказаної ухвали позивачем надано до суду уточнений адміністративний позову разом з аналогічними позовними вимогами та квитанцією про сплату судового збору, у визначеному Законом розмірі.
В обґрунтування позовних вимог позивачем було зазначено, що практично всі порушення, які визнані Актом перевірки, є наслідком того, що контролюючий орган вважає, що ФОП ОСОБА_1 у зв`язку із здійсненням видів діяльності, які не дають права на застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльність фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива, столових вин) була зобов`язана починаючи з 01.07.2016р. перейти на загальну систему оподаткування та здійснювати сплату інших податків та зборів чим порушено пп.291.5.1 п.291.5 ст.291, пп.298,2.3. п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України Але при цьому, відповідач в Акті перевірки не вказує, що вид діяльності торгівля тютюновими виробами, при здійсненні якого, як виявляється, необхідно перейти на загальну систему оподаткування був внесений до відомостей про ФОП ОСОБА_1 до реєстру платників єдиного податку та з цим видом діяльності виданий витяг з реєстру платників єдиного податку.
ФОП ОСОБА_1 здійснювала роздрібну торгівлю тютюном та пивом, як в період 01.01.2015р. по 31.03.2016р. та 01.01.2017р. до 31.12.2017р., коли перебувала, як платник податків, на загальній системі оподаткування, так і в період з 01.04.2016р. по 31.12.2016р., коли була платником єдиного податку 3 групи. На подану заяву про перехід з загальної системи оподаткування на сплату єдиного податку 3 групи ФОП ОСОБА_1 відмову не отримала, а була зареєстрована платником єдиного податку з 01.04.2016р., що підтверджується Витягом з реєстру платників єдиного податку від 19.04.2016р.
Тобто, фіскальним органом було здійснено реєстрацію ФОП ОСОБА_1 , платником єдиного податку 3 групи без будь-яких заперечень, тому у неї й не виникло жодних сумнівів у правильності своїх дій і вона здійснювала свою діяльність, як платник єдиного податку з повною впевненістю у законності перебування на спрощеній системі оподаткування, та вела облік, подавала звітність, сплачувала податки в порядку встановленому законодавством для платників єдиного податку 3 групи.
Податковий орган був обізнаний у тому, що ФОП ОСОБА_1 здійснює торгівлю тютюновими виробами і при цьому зареєстрував її платником єдиного податку, а тому визнавати, що саме ФОП ОСОБА_2 здійснила порушення п.291.5.1. п.291.5 ст.291 ПК України, який визначає умови за яких суб`єкт господарювання не може бути платником єдиного податку третьої групи, підстав не має.
Позивач вважає, що порушення, які викладені в Акті перевірки є наслідком протиправних дій не ФОП ОСОБА_1 , а наслідком протиправних дій посадових осіб фіскального органу, які всупереч приписам ПК України здійснили реєстрацію ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку 3 групи, а тому підстав для застосування до неї штрафних санкції не має.
Перевіряючими було зроблено висновок, що у зв`язку із здійсненням видів діяльності, які не дають права на застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: реалізація тютюнових виробів, ФОП ОСОБА_1 повинна була перейти з 01.07.2016р. на загальну систему оподаткування, але фіскальний орган не надав відмови в реєстрації платником єдиного податку, як то передбачено ст.299.5 та п.299.6 ст.299 ПК України.
Позивач наголошує на відсутності в діях ФОП ОСОБА_1 порушень податкового законодавства, а порушення, встановлені Актом перевірки є наслідком порушення вимог податкового законодавства фіскальним органом стосовно реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку. Зважаючи на відсутність протиправних дій з боку Позивача, всі штрафні санкції, на думку Позивача, встановлені податковими повідомленнями рішеннями, винесеними на підставі Акту перевірки підлягають скасуванню.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), що підтверджується матеріалами справи.
13.01.2020 до суду від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшла клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 відмовлено у задоволенні Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про залишення без розгляду адміністративного позову в адміністративній справі.
Крім того, 13.01.2020 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області до суду поданий відзив на позов, у якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволені з огляду на те, що в ході перевірки встановлено неподання ФОП ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за III квартал 2016 р., чим порушено п.п. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу.
Відповідач посилається на те, що у зв`язку із здійсненням видів діяльності, які не дають права на застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: реалізація тютюнових виробів, ФОП ОСОБА_1 зобов`язана починаючи з 01.07.2016р. перейти на загальну систему оподаткування та здійснювати сплату інших податків і зборів.
Таким чином, за результатами перевірки податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за І перше півріччя 2016 року встановлено порушення платником вимог п.п. 4 п. 293,4 ст. 293 ПК України, а саме: занижено суму єдиного податку, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків, за результатами першого півріччя 2016 р. на суму 144450,34 грн.
Окрім цього, з урахуванням вимог п.54.3 ст.54, пп. 1.2, пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 ПК за результатами перевірки військовий збір складає - 3205,50 грн.
Під час перевірки також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.03.2016 рр. здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування та сплачувала податок додану вартість, з 01.04.2016 по 31.12.2016 р. здійснювала діяльність на спрощеній системі, як платник єдиного податку третьої групи без ПДВ, з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 платник здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування та сплачувала податок на додану вартість. В зв`язку з отриманням доходу за останні 12 календарних (з 01.08.2015 по 01.07.2016 рр.) місяців понад 1 000 000,00 грн., ФОП ОСОБА_1 повинна була зареєструватися платником ПДВ у термін визначений п. 183.2 ст. 183 ПКУ.
Відповідач також вважає, що в порушення п.181.1 ст.181, п.183.2, п.183.9 ст.183, п.187.1 ст.187 ПК України ФОП ОСОБА_1 занижено ПДВ в розмірі 393293,32 грн.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
- 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками (основний);
- 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту;
- 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами;
- 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами;
- 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами;
- 46.37 Оптова торгівля кавою, чаєм, какао та прянощами;
- 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;
- 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;
- 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у.;
- 73.11 Рекламні агентства;
- 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.
ФОП ОСОБА_1 отримала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (тільки пивом) серії АЕ №682675, видану Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області (реєстраційний номер №504040178; дата реєстрації 24.06.2015) строком дії з 01.07.2015 по 01.07.2016.
У висновках акту перевірки контролюючим органом зазначено:
1. Перевіркою пунктів №1, 2.1-2.20, 3.2, 3.3, 3.6, 3.7 плану перевірки фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 порушень не встановлено;
2. Документальною перевіркою встановлені порушення:
- п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України встановлено неподання повідомлення за ф.№20-ОПП;
- пп.4 п.293.4 ст.293 Кодексу ПКУ встановлено заниження суми єдиного податку, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків, за результатами першого півріччя 2016 р. на суму 144450,34 грн;
- пп.291.5.1 п.291.5 ст.291, пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України, внаслідок чого донараховано військовий збір за період з 01.07.2016 по 31.12.2016 р. на суму 3205,5 грн;
- п.181.1 ст.181, п.183.2, п.183.9 ст.183, п.187.1 ст.187 ПКУ ФОП ОСОБА_1 занижено ПДВ в розмірі 393293,32 грн;
- п.203.1 ст.203 ПКУ, з урахуванням абз. п.202.1 ст.202 цього Кодексу, ФОП ОСОБА_1 не подані податкові декларації по ПДВ за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016р;
- п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 на суму 47 014,00 грн єдиного внеску;
- пп.177.5.2 п.177.5 ст.177, не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за III квартал 2016 р.
На підставі вищенаведеного акту перевірки контролюючим органом були складені податкові повідомлення-рішення:
З наявної у матеріалах справи копії зазначеного листа вбачається, що вищенаведені акт перевірки та рішення контролюючого органу про донарахування грошових зобов`язань після їх складання було направлені були направлені засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак повернуті на адресу ГУ ДФС у Дніпропетровській області з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Проте, жодних доказів направлення/вручення платнику податків відповідачем в порушення встановленого ч.2 ст.77 КАС України обов`язку доказування до суду надано не було.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій протиправними, позивач звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. Контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи (пп.41.1.1 п.41.1 статті 41 ПК України).
Згідно з пунктом 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу України шляхом поділу. Державна податкова служба України є правонаступником прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби України у відповідних сферах діяльності.
Основні завдання та повноваження Державної податкової служби України визначені у Положенні про ДПС, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №682-р «Питання Державної податкової служби» визначено можливість забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну фіскальну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.
Відповідно до Наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №17 від 03 вересня 2019 року розпочато виконання Головним Управлінням ДПС у Дніпропетровській області покладених на нього Положенням про ГУ ДПС функцій і повноважень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, що припиняються.
Таким чином, судом встановлено, що у зв`язку із проведеною реорганізацією у податкових органах, на даний час Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є правонаступником Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та з 03.09.2019 виконує покладені на нього Положенням про ГУ ДПС функції і повноваження Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, що припиняються.
Так, відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Пунктом 86.1 статті 86 ПК України визначено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.
В акті перевірки контролюючим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2015 по 31.03.2016 та з 01.01.2017 по 31.12.2017 як платник податків перебувала на загальній системі оподаткування, а з 01.04.2016 по 31.12.2016 була платником єдиного податку 3 групи.
На підставі наданих до перевірки документів (книги обліку розрахункових операцій) встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом 01.04.2016-31.12.2016 здійснювала реалізацію тютюнових виробів.
Контролюючим органом зроблено висновок про те, що у зв`язку із здійсненням видів діяльності, які не дають права на застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: реалізація тютюнових виробів, ФОП ОСОБА_1 зобов`язана починаючи з 01.07.2016 перейти на загальну систему оподаткування та здійснювати сплату інших податків та зборів.
Проте, суд звертає увагу, що до 31.03.2016 ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування, а перехід на спрощену систему оподаткування здійснила з 01.04.2016.
Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування регламентований положеннями статті 298 ПК України.
Підпунктом 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 ПК України визначено, що для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву.
Суб`єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм цього Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. Такий суб`єкт господарювання може здійснити перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року (пп.298.1.4 п.298.1 ст.298 ПК України).
У п.298.3 ст.298 ПК України встановлено, що у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості:
1) найменування суб`єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків);
3) податкову адресу суб`єкта господарювання;
4) місце провадження господарської діяльності;
5) обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010;
6) обрані суб`єктом господарювання група та ставка єдиного податку або зміна групи та ставки єдиного податку;
7) кількість осіб, які одночасно перебувають з фізичною особою - підприємцем у трудових відносинах, та середньооблікова чисельність працівників у юридичної особи;
8) дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування.
Згідно з п.298.7 ст.298 ПК України форма та порядок подання заяви встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику.
Пунктом 3 Порядку №1675 визначено, що для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до органу державної податкової служби заяву про застосування спрощеної системи оподаткування за формою, затвердженою Порядком №1675, у якій зазначаються такі відомості:
- найменування суб`єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків); дані документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи-підприємця відповідно до закону;
- податкова адреса суб`єкта господарювання;
- місце провадження господарської діяльності;
- види господарської діяльності, обрані фізичною особою-підприємцем, згідно з КВЕД ДК 009:2005, у разі здійснення виробництва - також види товару (продукції), що нею виробляються;
- ставки єдиного податку або зміна ставки, обрані суб`єктами господарювання;
- кількість осіб, які одночасно перебувають з фізичною особою-підприємцем у трудових відносинах, та середньооблікова чисельність працівників у юридичної особи; дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування.
Заява подається суб`єктом господарювання до органу державної податкової служби особисто або поштою (пункт 4 Порядку №1675).
Відповідно до п. 299.1 ст.299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
У разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку (п.299.3 ст.299 ПК України).
За приписами п.299.5 ст.299 ПК України у разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.
У п.299.6 ст.299 ПК України встановлений виключний перелік підстав для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку. Так, однією з таких підстав є невідповідність суб`єкта господарювання вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу (пп.1 п.299.6 ст.299 ПК України).
Підпунктом 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України встановлено, що не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп: суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива, сидру, пері (без додання спирту) та столових вин).
Положеннями пп.215.1 ст.215 ПК України визначено, що до підакцизних товарів належать, зокрема, спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво (крім квасу «живого» бродіння); тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну.
Тобто, податковому органу на час реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку було достеменно відомо про здійснення Позивачем продажу підакцизних товарів (пива та тютюнових виробів).
Проте, незважаючи на імперативно встановлений обов`язок відмови у реєстрації суб`єкта господарювання платником єдиного податку, Відповідачем було здійснено реєстрацію суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку.
Пунктом 109.1 статті 109 ПК України визначено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України (п.109.2 ст.109 ПК України).
Згідно з п.112.1 ст. 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
За приписами п.112.7 ст.112 ПК України у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.
Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством.
Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
При цьому, пп.112.8.4 п.112.8 ст.112 ПК України передбачено, що обставиною, що звільняє від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів.
У той же час, суд зазначає, що згідно з статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.
Суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах які зачіпають виборчі права (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення «Москаль проти Польщі»).
Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії»).
Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що порушення податкового законодавства, встановлені в акті перевірки, стали наслідком протиправних дій контролюючого органу, який протиправно здійснив реєстрацію ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку без будь-яких зауважень та застережень.
Таким чином, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, з урахуванням практики ЄСПЛ суд приходить до висновку, що здійснення податковим органом всупереч нормам чинного законодавства реєстрації позивача платником єдиного податку, є порушенням принципу «належного урядування» та законодавчо передбаченою обставиною для звільнення ФОП ОСОБА_1 від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень.
В п.3.1.2.4 акту перевірки контролюючим органом зазначено, що в ході перевірки поданої ФОП ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік встановлено, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 Позивачем занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року, на суму 14 409,00 грн.
З огляду на зазначене, перевіряючі дійшли висновку про порушення платником податків вимог п.п. 177.1 та 177.2 ст.177 ПК України.
Проте, жодних обґрунтувань щодо підстав заниження податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 акт перевірки не містить. Відповідачем в ході судового розгляду до суду також не було надано будь-яких доказів щодо обґрунтування вказаного порушення, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України є порушенням обов`язку доказування.
Крім того, в акті перевірки контролюючий орган встановив, що згідно з податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця обсяг доходу за період з 01.07.2016 по 31.12.2016 становить 1973750,00 грн. ФОП ОСОБА_1 .
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, встановлений статтею 177 ПК України.
За приписами п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
У п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Пунктом 177.5.3 ст.177 ПК України передбачено, що остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.
Враховуючи, що судом під час розгляду справи встановлено, що перебування ФОП ОСОБА_1 у період з 01.07.2016 по 31.12.2016 на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 3 групи спричинене неправомірними діями контролюючого органу, то суд приходить до висновку про неправомірність донарахування контролюючим органом ФОП ОСОБА_1 сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01.07.2016 по 31.12.2016.
При цьому, щодо заниження Позивачем за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Нормами Податкового кодексу України встановлено, що виключно податкові органи наділені повноваженнями визначення розміру грошових зобов`язань та штрафних санкцій, що підлягають накладенню на платників податків.
Отже, судне наділений повноваженнями замість податкового органу здійснювати розрахунки податкових зобов`язань зі сплати податків суб`єктами господарювання та в ході судового розгляду фактично проводити перевірку. Такі функції належать виключно відповідачу як суб`єкту владних повноважень та фіскальному органу.
Як передбачено п. 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Суд звертає увагу на те, що повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження щодо визначення грошового зобов`язання та застосування штрафу в іншому розмірі.
Дана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 23.10.2018 у справі №804/3230/17 та від 06.11.2018 у справі №813/3274/17.
За положеннями частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Більш того, до матеріалів справи будь-яких доказів або пояснень щодо заниження ФОП ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 на суму 14 409,00 грн відповідач не надав.
З акту перевірки (п.3.3.3) вбачається, що фіскальний орган дійшов висновку про те, що у зв`язку із здійсненням видів діяльності, які не дають права на застосування спрощеної системи оподаткування, ФОП ОСОБА_1 зобов`язана починаючи з 01.07.2016 застосувати загальну систему оподаткування. В ході аналізу наданих документів суму чистого оподаткованого доходу за період з 01.07.2016 по 31.12.2016 у сумі 213 700,00 грн., внаслідок чого контролюючим органом донараховано військовий збір за період з 01.07.2016 по 31.12.2016 у сумі 3205,5 грн.
Суд зазначає, що з 1 січня 2015 року набрали чинності зміни до ПК України, внесені Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.
Так, відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 ПК України, а саме:
- фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;
- фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.
Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені у ст.163 ПК України: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до п.п.164.1.3 п.164.1 ст.164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходу, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність згідно зі статтею 178 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця (п.177.2 ст.177 ПК України).
Отже, з 2015 року у фізичних осіб-підприємців, крім тих, що обрали спрощену систему оподаткування, виник обов`язок за результатами звітного податкового року самостійно розрахувати військовий збір в розмірі 1,5% чистого оподаткованого доходу, відобразити його в річній податковій декларації та сплатити в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період.
Оскільки судом під час розгляду справи встановлено, що перебування ФОП ОСОБА_1 у період з 01.07.2016 по 31.12.2016 на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 3 групи спричинене неправомірними діями контролюючого органу, то суд приходить до висновку про неправомірність вищенаведеного податкового повідомлення-рішення.
З акту перевірки (п.3.4.3.1) вбачається, що фіскальний орган дійшов висновку про те, що у зв`язку із здійсненням видів діяльності, які не дають права на застосування спрощеної системи оподаткування, ФОП ОСОБА_1 зобов`язана починаючи з 01.07.2016 застосувати загальну систему оподаткування. В ході аналізу наданих документів суму чистого оподаткованого доходу за період з 01.07.2016 по 31.12.2016 у сумі 213 700,00 грн., внаслідок чого контролюючим органом донараховано у сумі 47 014,00 грн.
При цьому, самим контролюючим органом на стор.38 акту перевірки зазначено: «ФОП ОСОБА_1 , є пенсіонером за віком. Таким чином, відповідно до пункту 4 статті 4 розділу ІІ Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ФОП ОСОБА_1 звільняється від сплати єдиного внеску з 01.08.2011р. за період здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування (з 01.04.2016р. по 31.12.2017р.) та відповідно до пункту 3.3 розділу ІІІ Наказу Міндоходів України від 09.09.2013р. №454 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звіт не подає».
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VІ).
Частиною 4 статті 4 Закону №2464-VІ встановлено, що особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, ФОП ОСОБА_1 звільнена від сплати за себе єдиного внеску у зв`язку з тим, що є пенсіонером за віком.
Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 13.06.2018 №023891305.
В п.3.2 акту перевірки перевіряючими було вказано, що відповідно до податкової декларації платника єдиного податку суми доходу за три квартали 2016 року склала 3 418 254,19 грн.
У зв`язку із здійсненням видів діяльності, які не дають права на застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: реалізація тютюнових виробів, ФОП ОСОБА_1 зобов`язана починаючи з 01.07.2016 перейти на загальну систему оподаткування та здійснювати сплату інших податків та зборів.
Контролюючим органом за результатами перевірки податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за І півріччя 2016 року встановлено порушення вимог пп.4 п.293.4 ст.293 ПК України, а саме: занижено суму єдиного податку, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків, за результати першого півріччя 2016 р. на суму 144 450,34 грн.
Відповідно до пп.2 п.293.3 ст.293 ПК України відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.
Згідно з пп.4 п.293.4 ст.293 ПК України ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків: 4) до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування.
Суд зазначає, що з розрахунку на стор.28 акту перевірки вбачається, що обсяг доходу ФОП ОСОБА_1 за І півріччя 2016 року становить 1 444 503,42 грн; сама сплаченого податку на доходи 72 225,17 грн (5%). За даними перевірки сума податку на доходи склала 216 675,50 грн, а розбіжність становить 144 450,34 грн.
Таким чином, контролюючим органом податок в розмірі 15% нарахований на загальний обсяг доходу за звітний період І півріччя 2016 року (1 444 503,42 грн х 15% = 216 675,50 грн).
Проте, суд знову звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 23.10.2018 у справі №804/3230/17 та від 06.11.2018 у справі №813/3274/17, суд не наділений повноваженнями замість податкового органу здійснювати розрахунки податкових зобов`язань зі сплати податків суб`єктами господарювання та в ході судового розгляду фактично проводити перевірку. Такі функції належать виключно відповідачу як суб`єкту владних повноважень та фіскальному органу, тобто є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 13.06.2018 №023891305 та наявність підстав для його скасування.
У п.3.6 акту перевірки контролюючим органом зазначено, що ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2015 по 31.03.2016 та з 01.01.2017 по 31.12.2017 здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування та сплачувала податок на додану вартість, а з 01.04.2016 по 31.12.2016 здійснювала діяльність на спрощеній системі, як платник єдиного податку 3 групи без ПДВ.
У зв`язку з порушенням пп.291.5.1 п.291.5 ст.291 та пп.298.2.3 п.298.2 ст. ПК України ФОП ОСОБА_1 зобов`язана починаючи з 01.07.2016 перейти на загальну систему оподаткування та здійснювати сплату інших податків та зборів.
Документальною перевіркою (книго КОРО, банківські документи, книга за ф.№10) фіскальним органом встановлено, що на момент здійснення порушення п.291.5 ст.291 отримання доходу потягло за собою перевищення понад 1 000 000,00 грн за останні 12 календарних місяців.
В зв`язку з отриманням доходу за останні 12 календарних (з 01.08.2015 по 01.07.2016 рр.) місяців понад 1 000 000,00 грн ФОП ОСОБА_1 повинна була зареєструватися платником ПДВ у термін визначений п.183.2 ст.183 ПК України.
На думку перевіряючих, відповідно до вимог п.183.6 ст.183 ПК України ФОП ОСОБА_1 має бути платником ПДВ з 11.07.2016.
Відповідно до висновку контролюючого органу в порушення п.181.1 ст.181, п.183.2, п.183.9 ст.183, п.187.1 ст.187 ПК України ФОП ОСОБА_1 занижено ПДВ в розмірі 393 293,32 грн.
Згідно з п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (п.188.1 ст.188 ПК України).
При цьому, підпунктом 2 пункту 180.1 статті 180 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.
У п.181.1 ст.181 ПК України визначено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу (п.183.2 ст.183 ПК України).
З аналізу наведених норм, можна дійти висновку, що обов`язок реєстрації платником ПДВ не розповсюджується на платників єдиного податку першої-третьої групи.
Таким чином, оскільки перебування ФОП ОСОБА_1 у період з 01.07.2016 по 31.12.2016 на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 3 групи спричинене неправомірними діями контролюючого органу, можна дійти висновку про відсутність вини Позивача у нездійсненні реєстрації платником ПДВ.
Проте, суд звертає увагу, що ані акт перевірки, ані відзив на позов контролюючого органу не містить жодних обґрунтувань правомірності застосування до ФОП ОСОБА_1 означених фінансових санкцій.
Підпунктом 16.1.3. пункту 16.1 статті ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до п. 63.3 ст.63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, може прийняти рішення про зміну основного місця обліку великого платника податків.
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Відповідно до п. 8.1 Порядку №1588 обліку платників податків і зборів, платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.
Пунктом 7.2 Порядку №1588 (в редакції, чинній до набрання чинності Наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2016 №1125, який в Міністерстві
Зазначеним наказом Міністерства фінансів України від 21.12.2016 №1125 пункт 7.2 Порядку №1588 було доповнено новими абзацами, в тому числі абзацом 7: «повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП (додаток 10), поданого платником відповідно до розділу VIII цього Порядку, та якщо у такому повідомленні платник податків визначив контролюючий орган, у якому бажає стати на облік за неосновним місцем обліку за місцезнаходженням відповідного об`єкта оподаткування».
Згідно з п. 8.4 Порядку №1588 (в редакції, чинній після набрання чинності Наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2016 №1125) повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП (додаток 10 до Порядку) подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. Платники податків, які уклали з відповідним контролюючим органом договір про визнанні електронних документів, можуть подати повідомлення за формою № 20-ОПП засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних у порядку, визначеному законодавством. Початком перебігу 10-денного строку є дата набуття права платником щодо об`єктом оподаткування відповідно до правовстановлюючих документів чи документів, що підтверджують право користування, розпорядження об`єктом оподаткування.
Відповідачем в ході судового розгляду справи в порушення обов`язку доказування, передбаченого ч.2 ст.77 КАС України, не було доведено набуття права платником щодо об`єкту оподаткування відповідно до правовстановлюючих документів чи документів, що підтверджують право користування, розпорядження об`єктом оподаткування.
З огляду на вищенаведене, з урахуванням висновків Верховного Суду та практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку, що вищенаведені рішення про нарахування грошових зобов`язань прийняті Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області всупереч норм чинного законодавства, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.
З копії вказаного податкового повідомлення-рішення судом встановлено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 170,00 грн до ФОП ОСОБА_1 застосовано за порушення п.44.1, п.44.3 ст.44, п.177.10 ст.177 ПК України.
Водночас, в п.3.1.1 акту перевірки контролюючим органом вказано, що за період з 01.01.2015 по 31.03.2016 та з 01.01.2017 по 31.12.2017 ФОП ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність на загальній системі оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено ст.177 ПК, та сплачувала до бюджету самостійно розраховані авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб.
Перевіркою дотримання встановлено порядок подання до контролюючих органів податкових декларацій: Декларації про майнових стан та доходи до Криворізької південної ОДПІ надавалися своєчасно.
Книга обліку доходів та витрат прошнурована, пронумерована та зареєстрована в Криворізької Південної ОДПІ. За результатами перевірки ведення книги обліку доходів та витрат за перевіряємий період порушень не встановлено.
При цьому, контролюючим органом в ході перевірки встановлено не подання ФОП ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи за ІІІ квартал 2016 р., чим порушено пп.177.5.2 п.177.5 ст.177 ПК України.
Так, приписами п. 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності. У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву (п.44.3 ст.44 ПК України).
Згідно п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.
Суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим, оскільки самим органом в акті перевірки констатовано відсутність порушень ведення книги обліку доходів та витрат за перевіряємий період.
Водночас, фізичні особи-підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим Кодексом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на загальну систему оподаткування. Вперше зареєстровані підприємці в податковій декларації також зазначають інформацію про майновий стан та доходи за станом на дату державної реєстрації підприємцем. Платники податку розраховують та сплачують авансові платежі у строки, визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 цієї статті, що настануть у звітному податковому році (пп.177.5.2 п.177.5 ст.177 ПК України).
Відповідно до п.117.1 ст.117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень.
Проте, як вже неодноразово зазначалось судом вище, суд не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження щодо визначення грошового зобов`язання та застосування штрафу, а штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за порушення пп.177.5.2 п.177.5 ст.177 ПК України до ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом застосовано не було.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові та заяві про зміну предмету позову доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 139 КАС України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.
Суддя І.В. Юхно