Справа № 520/9573/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 р. Справа № 520/9573/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., м. Харків, по справі № 520/9573/2020

за позовом ОСОБА_1

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби (далі по тексту Слобожанська митниця, відповідач, митний орган, митниця), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Слобожанської митниці Держмитслужби щодо відмови у видачі дозволу на поміщення транспортного засобу Volvo S60, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 у митний режим знищення або руйнування;

- скасувати рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про відмову у видачі дозволу на поміщення транспортного засобу Volvo S60, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 у митний режим знищення або руйнування;

- зобов`язати Слобожанську митницю Держмитслужби помістити транспортний засіб Volvo S60, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 у митний режим знищення або руйнування;

- зобов`язати Слобожанську митницю Держмитслужби внести інформацію про припинення (завершення) митного режиму тимчасового ввезення автомобіля Volvo S60, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 до відповідного програмно-інформаційного комплексу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.10.2018 року через міжнародний пункт пропуску "Бачівськ" Сумської митниці ДФС ввіз на строк до одного року на територію України належний на праві приватної власності легковий автомобіль Volvo S60, реєстраційний номер Литовської республіки НОМЕР_1 , однак вже 18.10.2018 на зазначеному транспортному засобі потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої автомобіль отримав механічні ушкодження, у зв`язку з чим, він залишив вказаний автомобіль на громадській парковці в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, а сам виїхав з України в Литовську Республіку, де він постійно проживає. В березні 2019 року, повернувшись в Україну, виявивши відсутність залишеного на парковці транспортного засобу, звернувся із письмовою заявою до Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. Після чого, 20.06.2020 року звернувся із заявою до митного органу і просив помістити належний йому на праві приватної власності легковий автомобіль Volvo S60, реєстраційний номер Литовської республіки НОМЕР_1 у митний режим знищення або руйнування (припинивши тим самим режим тимчасового ввезення), однак листом від 25.06.2020 № 7.14-08-1/7.14-18/10/8795 Слобожанська митниця Держмитслужби відмовила у видачі такого дозволу. Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 по справі №520/9573/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) до Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, код 43332958) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 по справі №520/9573/2020, ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про помилковість висновків суду першої інстанції в частині невжиття позивачем будь-яких заходів щодо отримання документів про засвідчення форс-мажорних обставин, які передбачені Законом України «Про торгово-промислові-палати в Україні», оскільки викрадення невстановленими особами автомобіля відбулося на території Київської області, а не в зоні проведення антитерористичної операції, а тому відповідно до ч.1 статті 14-1 вказаного Закону та статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою внесено зміни до ст.14 Закону України «Про торгово-промислові-палати в Україні», вказана подія, як обставина непереборної сили, не регулюється вищевказаними нормами права.

При цьому, посилаючись на приписи п. 3 розділу VIII «Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму» № 657 від 31.05.2012, зазначив, що надання документів, які в даному випадку підтверджують факт настання обставини непереборної сили (викрадення автомобіля третіми особами) відноситься виключно до компетенції правоохоронних органів.

Також, на переконання апелянта, судом першої інстанції при вирішенні справи не взято до уваги неодноразові звернення позивача до Державної фіскальної служби із заявою виконати необхідні митні формальності та прийняти рішення про припинення (завершення) митного режиму тимчасового ввезення автомобіля Volvo S60, реєстраційний номер Литовської республіки НОМЕР_1 , відповідно до ст. 176 МК України, що на думку позивача свідчить про вчинення ним всіх необхідних дій, спрямованих на підтвердження факту втрати транспортного засобу внаслідок аварії або обставин непереборної сили.

Вважає, що відповідачем всупереч положенням абзаців 2,4 пункту 5 розділу VIII Порядку №657 не проведено огляду території чи іншого місця, де знаходився або може знаходитися транспортний засіб, що перебуває під митним контролем, та не надано письмової відповіді із зазначенням причин непроведення такого огляду.

Крім того, позивач, посилаючись на порушення судом приписів ч.4 ст. 9 КАС України, вказує, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів, які б свідчили про безповоротність втрати автомобіля, є хибним, оскільки вказані обставини взагалі не можуть бути предметом оцінки, у зв`язку з тим, що автомобіль позивача не знайдено і оцінити його якісні та фізичні характеристики неможливо.

Звертає увагу на те, що ним вичерпано усіх можливих та доступних способів розшуку належного йому автомобіля Volvo S60, реєстраційний номер Литовської республіки НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 12.06.2019 про відкриття кримінального провадження за ст. 356 КК України, довідкою слідчого відділу Києво - Святошинського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області №С-385 від 06.09.2019, в якій вказано, що встановити місце перебування вказаного транспортного засобу не представляється можливим. Також зауважив, що слідчим відділу Києво - Святошинського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження, дії по розшуку автомобіля припинені. Отже, наведені обставини і термін часу, який пройшов з моменту викрадення автомобіля невстановленими особами є свідченням безповоротної втрати позивачем транспортного засобу.

Відповідач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, вважає вимоги апеляційної скарги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказав, що з листа Києво-Святошинського відділу поліції від 27.04.2020 вбачається, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України (самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника), та 16.09.2019 зазначене кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Отже, як вказує відповідач, з наведеного вбачається, що жодним документом не встановлено та не підтверджено факт крадіжки автомобіля позивача, тобто не встановлено факт злочинних дій третіх осіб, як, обставини непереборної сили, передбаченої приписами Порядку № 657.

Також вважає хибним твердження позивача про те, що викрадення невстановленими особами автомобіля, як обставина непереборної сили, не регулюється приписами Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», оскільки крадіжка відбулася на території Київської області, а не на території антитерористичної операції, і саме Торгово-промислова палата України уповноважена видавати сертифікати, що засвідчують форс-мажорні обставини на всій території України.

Крім того зазначив, що позивачем не дотримано процедури отримання дозволу на поміщення автомобіля у митний режим знищення або руйнування, оскільки не подано до митного органу встановленого ч.7 ст. 380 МК України переліку документів. З огляду на викладене, стверджує про правомірність відмови митного органу у поміщенні у митний режим знищення або руйнування транспортного засобу позивача, яке прийнято з урахуванням всіх обставин справи та на підставі наявних документів, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.10.2018 ОСОБА_1 через міжнародний пункт пропуску "Бачівськ" Сумської митниці ДФС тимчасово ввіз терміном до одного року на митну територію України для особистого користування транспортний засіб - автомобіль марки Volvo S60, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 .

Однак, 18.10.2018 ОСОБА_1 на 213 км 180 м автодороги М-01 Київ - Чернігів - Нові Чриловичі (на м. Гомель) на транспортному засобі марки Volvo S60, р.н. НОМЕР_1 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду (наїзд на тварину дику), що підтверджується довідкою Управління патрульної поліції в Чернігівській області № 299754 від 14.01.2019.

13 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського управління ГУ ДФС у Київській області та Головного управління ДФС у Сумській області із заявою про втрату транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, відповідно до якої повідомив органи ДФС про дорожньо-транспортну пригоду та про те, що автомобіль неможливо використовувати у подальшому.

24 березня 2019 року Києво-Святошинським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань запис № 0001402 щодо порушення кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 про викрадення невідомою особою транспортного засобу марки Volvo S60, р.н. НОМЕР_1 , після ДТП, в несправному стані, який знаходився на парковці в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області.

18 червня 2019 року позивач надіслав до Києво-Святошинського управління ГУ ДФС у Київській області та Головного управління ДФС у Сумській області письмову заяву про втрату транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, у зв`язку із чим просив прийняти рішення про припинення (завершення) митного режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля марки Volvo S60, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 .

Листом від 01.07.2019 № 4612/С/18-70-18 Сумська митниця ДФС повідомила ОСОБА_2 про те, що у разі втрати чи повного зіпсування транспортного засобу внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється за умови надання органам доходів і зборів власниками таких засобів достатніх доказів їх втрати чи зіпсування. Дозволяється поміщення таких транспортних засобів у митний режим знищення або руйнування.

11 вересня 2019 року позивач повторно звернувся до Сумської митниці ДФС України із заявою про втрату транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, та додатково надав довідку/лист з Києво-Святошинського відділу поліції №С-385 від 06 вересня 2019 року про неможливість встановити місце перебування викраденого транспортного засобу, у зв`язку із чим просив митний орган припинити митний режим тимчасового ввезення автомобіля марки Volvo S60, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 .

Листом від 24.09.2019 № 6467/С/18-70-18 Сумська митниця ДФС повідомила ОСОБА_1 про те, що у разі втрати чи повного зіпсування транспортного засобу внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється за умови надання органам доходів і зборів власниками таких засобів достатніх доказів їх втрати чи зіпсування. Дозволяється поміщення таких транспортних засобів у митний режим знищення або руйнування.

27 квітня 2020 року Києво-Святошинським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області направлено ОСОБА_1 постанову від 06.09.2019 про закриття кримінального провадження № 0001402, у зв`язку із відсутністю ознак складу кримінального правопорушення.

20 червня 2020 року позивач звернувся із заявою до Сумської митниці ДФС відповідно до якої просив помістити належний йому на праві приватної власності легковий автомобіль Volvo S60, реєстраційний номер Литовської республіки НОМЕР_1 у митний режим знищення або руйнування (припинивши тим самим режим тимчасового ввезення), у зв`язку із тим, що автомобіль викрадено, кримінальне провадження за фактом викрадення автомобіля закрито, місцезнаходження автомобіля не встановлено.

Листом від 25.06.2020 №7.14-08-1/7.14-18/10/8795 Слобожанська митниця Держмитслужби повідомила позивачу про прийняте рішення про відмову у видачі дозволу на поміщення транспортного засобу Volvo S60, реєстраційний номер Литовської республіки НОМЕР_1 у митний режим знищення або руйнування, у зв`язку із відсутністю настання обставин непереборної сили (злочинних дій третіх осіб) у втраті транспортного засобу.

Не погоджуючись із вказаними діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до митного органу не було надано доказів безповоротної втрати транспортного засобу внаслідок вчинення злочинних дій третіми особами та всупереч положень Закону України "Про торгово-промислові палати" не вжито будь-яких заходів щодо отримання документів про засвідчення форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим дії Слобожанської митниці Держмитслужби щодо відмови у видачі дозволу на поміщення транспортного засобу Volvo S60, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 у митний режим знищення або руйнування є правомірними, а спірне рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про відмову у видачі дозволу таким, що прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 71 Митного кодексу України декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Як слідує зі статті 175 Митного кодексу України знищення або руйнування - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари під митним контролем знищуються або приводяться у стан, який виключає можливість їх використання, з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами, установленими на імпорт цих товарів, та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частин 1, 2 та 6 статті 176 Митного кодексу України знищення або руйнування товарів допускається з письмового дозволу органу доходів і зборів за заявою власника товарів чи уповноваженої ним особи.

Дозвіл на поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування видається органом доходів і зборів, якщо власником чи уповноваженою ним особою: 1) укладено договір на знищення (руйнування) товарів з підприємством, уповноваженим відповідно до законодавства України на знищення (руйнування) відповідних категорій товарів; 2) отримано дозволи на знищення (руйнування) товарів від державних органів, до повноважень яких належить контроль за переміщенням таких товарів.

Дозвіл на поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування видається органом доходів і зборів безоплатно протягом трьох робочих днів з дати реєстрації відповідної заяви. У разі відмови у видачі дозволу орган доходів і зборів зобов`язаний у зазначений строк письмово або в електронній формі повідомити особу, яка звернулася за отриманням дозволу, про підстави відмови. Поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування здійснюється органом доходів і зборів, у зоні діяльності якого проводяться операції зі знищення або руйнування.

За приписами частин 2, 3 статті 180 МК України орган доходів і зборів має право здійснювати у будь-який час перевірку товарів, поміщених у митний режим «знищення або руйнування» (до моменту їх фактичного знищення), а також залишків і відходів, одержаних у результаті здійснення операцій із знищення або руйнування (до моменту їх декларування у відповідний митний режим чи видалення відповідно до законодавства України). Відповідні посадові особи органів доходів і зборів та інших державних органів, до повноважень яких належить контроль за переміщенням товарів, що знищуються, мають право бути присутніми під час здійснення операцій із знищення (руйнування) таких товарів.

Відповідно до пункту 1 Розділу VI Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012, № 657 "Про виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму" та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 жовтня 2012 р. за N 1669/21981 (далі - Порядок № 657) дозвіл на поміщення товарів у митний режим «знищення або руйнування» надається за заявою декларанта керівником або вповноваженою ним посадовою особою митного органу, у зоні діяльності якого фактично будуть проводитися операції зі знищення або руйнування таких товарів.

Разом із заявою митному органу подаються: договір на знищення (руйнування) товарів з підприємством, уповноваженим відповідно до законодавства України на знищення (руйнування) відповідних категорій товарів; дозволи на знищення (руйнування) товарів від державних органів, до повноважень яких належить контроль за переміщенням таких товарів; копія відповідного дозвільного документа, що засвідчує право суб`єкта господарювання провадити діяльність зі знищення (руйнування) відповідних категорій товарів; товаротранспортні та інші товаросупровідні документи; інші документи, що стосуються проведення операцій зі знищення або руйнування товарів (за бажанням заявника).

В силу пункту 3 Розділу VI Порядку № 657 до надання дозволу на поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування митний орган відповідно до статті 180 Кодексу має право провести огляд місця проведення операцій зі знищення (руйнування) товарів з метою перевірки можливості проведення таких операцій відповідно до вимог законодавства. Рішення щодо проведення такого огляду приймається в установленому порядку посадовою особою митного органу, якою згідно з Кодексом та цим Порядком надається дозвіл на поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування, з урахуванням номенклатури товарів, що піддаються операціям зі знищення (руйнування), характеристики таких операцій та інших обставин із визначенням завдань для такого огляду. За результатами огляду складається відповідний акт.

Рішення про надання дозволу на поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування або про відмову у наданні такого дозволу оформлюється митним органом шляхом заповнення відповідних розділів заяви. Про прийняте рішення митний орган зобов`язаний невідкладно письмово або в електронній формі повідомити особу, яка звернулася із заявою. У разі прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування митний орган зобов`язаний повідомити про причини та підстави такої відмови (пункт 4 Розділу VI Порядку № 657).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії листа Слобожанської митниці Держмитслужби від 25.06.2020 про розгляд заяви позивача про поміщення транспортного засобу у митний режим знищення або руйнування, підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі дозволу на поміщення транспортного засобу у митний режим знищення або руйнування відповідачем зазначено відсутність у наданих позивачем документах доказів настання дії обставин непереборної сили (злочинних дій третіх осіб), передбачених вимогами ч.7 ст. 380 МК України.

Так, відповідно до частини 7 статті 380 Митного кодексу України у разі втрати чи повного зіпсування тимчасово ввезених транспортних засобів особистого користування внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється за умови надання митним органам власниками таких транспортних засобів достатніх доказів їх втрати чи зіпсування. Дозволяється поміщення таких транспортних засобів у митний режим знищення або руйнування.

З аналізу наведеної норми вбачається, що у митний режим знищення або руйнування можуть бути поміщені тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування, за умови відповідності їх всім зазначеним ознакам в сукупності, а саме: такі транспортні засоби повинні бути втрачені чи повністю зіпсовані, при цьому втрата чи повне зіпсування сталося внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили з наданням митним органам достатніх доказів їх втрати чи зіпсування.

Відповідно до п. 1 розділу VIII Порядку № 657 положення цього розділу застосовуються у випадках, коли Кодексом або іншими актами законодавства України з питань державної митної справи передбачено надання митному органу документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили.

Так, відповідно до пункту 2 розділу VIII Порядку № 657 терміни вживаються у такому значенні :

документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили;

обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події.

факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підтвердження настання обставин непереборної сили, що виникли внаслідок злочинних дій третіх осіб, ОСОБА_1 разом із вказаною заявою надав до митного органу:

- витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) від 12.06.2019, відповідно до якого 24.03.2019 за заявою ОСОБА_1 про викрадення невідомою особою його автомобіля Volvo S60, на іноземній реєстрації д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, після ДТП, у ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження № 0001402, правова кваліфікація кримінального правопорушення ст. 356 КК України, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника;

- лист слідчого відділу Києво - Святошинського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області №С-385 від 06.09.2019, в якому вказано, зокрема, що станом на 02.09.2019 встановити місце перебування транспортного засобу «VOLVO S60» д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору, не представляється можливим;

- постанову слідчого відділу Києво - Святошинського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області від 06.09.2019 про закриття кримінального провадження №0001402 від 24.03.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, в якій вказано, що в обставинах, які описує в своїй заяві ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна складова кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 356 КК України.

Отже, з наведеного вбачається, що злочинними діями третіх осіб як обставинами непереборної сили, на думку позивача, є викрадення його автомобіля невідомими особами, що підтверджується вказаними документами.

Разом з цим, колегія суддів, дослідивши вказані документи зазначає, що останніми підтверджується лише факт проведення правоохоронними органами досудового розслідування за фактом звернення позивача про викрадення його автомобіля Volvo S60, реєстраційний номер Литовської республіки НОМЕР_1 , яке, як вбачається зі змісту вищевказаної постанови про закриття кримінального провадження, було закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, в якій вказано, що в обставинах, які описує в своїй заяві ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна складова кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 356 КК України.

При цьому слід зауважити, що частиною 1 статті 356 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, в той час як відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом передбачена частиною 1 статті 289 КК України.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, жодних документів, які б, у відповідності до вимог Порядку №657, беззаперечно підтверджували дію обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, позивачем ані до відповідача ані до судів першої та апеляційної інстанції надано не було.

Сам же факт звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про викрадення спірного автомобіля невстановленими особами, сам по собі не підтверджує, що саме проти позивача були вчиненні злочинні дії, до того ж жодних доказів існування рішення органу державної влади (постанови або вирок суду) щодо вчинення третіми особами відносно позивача протиправних дій позивачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем при зверненні до відповідача підстав настання обставин непереборної сили, що виникли внаслідок злочинних дій третіх осіб, що виразилися у незаконному заволодінні його автомобілем.

Крім того, слід зауважити, що пунктом 3 розділу VIII Порядку № 657 передбачено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

З наведеного слідує, що документи, які підтверджують обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) видаються спеціально уповноваженими на це державними органами та підприємствами, установами та організаціями.

Так, відповідно до положень пункту третього статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати" торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Частиною 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Разом з цим, як вірно зазначив суд першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до Торгово-промислової палати України і заявою про засвідчення форс-мажорних обставин, а позивач в свою чергу не заперечує, що не звертався з такою заявою, що свідчить про невжиття ним передбачених законодавством заходів щодо отримання документів, які б належним чином підтверджували факт настання непереборних обставин.

Твердження позивача про нерозповсюдження дії Закону України «Про торгово-промислові-палати в Україні» на спірні правовідносини у зв`язку з тим, що обставини, які позивач вважає непереборними, сталися на території Київської області, а дія норм даного закону, якими врегульовано засвідчення настання форс-мажорних обставин, на думку позивача, поширюється лише на події та обставини, які сталися в зоні проведення антитерористичної операції (в силу приписів ч.1 статті 14-1 вказаного Закону та статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою внесено зміни до ст.14 Закону України «Про торгово-промислові-палати в Україні»), ґрунтуються на хибному розумінні апелянтом норм вказаних нормативно-правових актів та спростовуються наведеними вище нормами щодо повноважень торгово-промислової палати, які не обмежені територіально.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на виключну компетенцію правоохоронних органів видавати документи, що підтверджують настання обставин непереборної сили (викрадення автомобіля третіми особами), не узгоджуються з приписами ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до яких форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), настання яких може засвідчувати торгово-промислова палата є, зокрема, протиправні дії третіх осіб.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджуючись з судом першої інстанції, приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у видачі дозволу на поміщення транспортного засобу Volvo S60, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 у митний режим знищення або руйнування, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 по справі № 520/9573/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін С.П. Жигилій