Справа № 360/4948/20
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4948/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Ковтун Любові Яківни в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 18 грудня 2020 року звернулась адвокат Ковтун Любов Яківна із позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в м. Лисичанську) з такими позовними вимогами:

1) визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах та зарахуванні в страховий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах періоду роботи з 18.03.1991 по 05.02.2002 у ЗАТ «Луганський емальзавод»;

2) скасувати рішення відповідача від 01.12.2020 № 95 про відмову позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах;

3) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах та зарахувати в страховий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 періоду роботи з 18.03.1991 по 05.02.2002 у ЗАТ «Луганський емальзавод».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представником позивача зазначено, що 30.11.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви додав трудову книжку НОМЕР_1 , архівні довідки та інші необхідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 25.02.2020 № 02/05 позивачу відмовлено у підтвердженні пільгового стажу за Списком № 1 за період роботи у ЗАТ «Луганський емалювальний завод» з 18.03.1991 по 31.12.1997 вибивальником відливок у зв`язку з відсутністю архівних документів, визначеним пунктом 11 Порядку № 18-1.

Рішенням відповідача від 01.12.2020 № 95 позивачу відмовлено у призначені пенсії згідно пунктом 1 частини другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу на дату звернення.

У вказаному рішенні зазначено, що станом на дату звернення 30.11.2020, позивач має страховий стаж роботи 29 років 01 місяць 01 день. У зв`язку з тим, що архівні документи підприємства «Луганський емалювальний завод» знаходяться на тимчасово окупованій території, пільговий стаж за Списком № 1 може бути зарахований лише за індивідуальними відомостями про застраховану особу і складає 01 рік 08 місяців 02 дні, що не достатньо для призначення пенсії за Списком № 1 згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Представник позивача вважає рішення УПФУ в м. Лисичанську від 01.12.2020 № 95 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах і зарахуванні в розрахунок пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 18.03.1991 по 05.02.2002 в ЗАТ «Луганський емальзавод» незаконним, таким, що суперечить діючому законодавству, що стало підставою для звернення до суду для захисту прав позивача.

Ухвалою від 23 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків позовної заяви (арк. спр. 26-27).

Ухвалою від 11 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 33-34).

Від УПФУ в м. Лисичанську 28 січня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 39-41).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осів Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Комісією при ГУПФУ в Луганській області 25.02.2020 розглянуто заяву позивача про підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, та прийнято рішення від 25.02.2020 № 02/05, яким підтверджено право позивача на зарахування періодів роботи у ЗАТ «Луганський емалювальний завод» вибивальником відливок та вагранника за даними по спеціальному стажу роботи реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) з 01.01.1998 по 05.02.2002 за фактично відпрацьованим часом 1 рік 8 місяців 2 дні до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. У зв`язку з відсутністю архівних довідок, визначених пунктом 11 Порядку № 18-1, вищевказаним рішенням Комісії відмовлено в підтвердженні пільгового стажу за Списком № 1 за період роботи з 18.03.1991 по 31.12.1997 у ЗАТ «Луганський емалювальний завод» вибивальником відливок.

Позивач 30.11.2020 звернувся до УПФУ в м. Лисичанську із заявою про призначення пенсії, за результатами розгляду якої відповідачем прийнято рішення від 01.12.2020 № 95 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу на дату звернення.

Відповідач вважає, що Управління діяло на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами та підзаконними нормативними актами та законних підстав для задоволення позовних вимог немає.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 6).

Комісією при ГУПФУ в Луганській області 25.02.2020 розглянуто заяву позивача від 27.01.2020 про підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та прийнято рішення № 02/05, яким підтверджено право на зарахування роботи у ЗАТ «Луганський емалювальний завод» вибивальником відливок та вагранником за даними по спеціальному стажу роботи реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) з 01.01.1998 по 05.02.2002 за фактично відпрацьованим часом 1 рік 8 місяців 2 дні (позиція 1110100а-11504 та позиція 1110100а-11309 пункту «а» підрозділу 1 розділу ХІ «Металообробка» Списку № 1 виробництв, робіт, професій посад і показників зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою КМУ від 11.03.1994 № 162) до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та за результатами атестації робочих місць за умовами праці. Відмовлено у підтвердженні пільгового стажу за Списком № 1 за період роботи у ЗАТ «Луганський емалювальний завод» з 18.09.1991 по 31.12.1997 вибивальником відливок у зв`язку з відсутністю архівних документів, визначених пунктом 11 Порядку від 24.11.2006 № 18-1 (арк. спр. 10, 51-52, 53-54).

Позивач 30.11.2020 звернувся до УПФУ в м. Лисичанську із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, разом з якою додав: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, трудову книжку серії НОМЕР_3 , диплом (арк. спр. 50).

Згідно з інформацією, що міститься в ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії, страховий стаж позивача складає 29 років 1 місць 1 день, до стажу за Списком № 1 зараховані періоди з 01.01.1998 по 02.09.1999 (1 рік 8 місяців 2 дні), з 01.01.2004 по 07.02.2004 (2 місці) (арк. спр. 49).

Відповідно до протоколу УПФУ в м. Лисичанську б/д та б/н позивач не має права на пенсію (арк. спр. 48).

Рішенням УПФУ в м. Лисичанську Луганської області від 01.12.2020 № 95 позивачу відмовлено в призначенні пенсії згідно з пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу на дату звернення. Період роботи на підприємствах, які знаходяться на тимчасово окупованій території України, а саме: на підприємстві ЗАТ «Луганський емалювальний завод» з 01.01.1998 по 05.02.2002 вагранником в ТОВ НПП «Луганськемаль» зараховано до пільгового стажу на підставі рішення комісії при ГУ ПФУ в Луганській області, з 01.01.2004 по 07.02.2004 зараховано до пільгового стажу за даними які містять індивідуальні відомості про застраховану особу з кодом підстави для обліку спецстажу ЗПЗ013А1. Періоди роботи на підприємстві ЗАТ «Луганський емалювальний завод» з 18.03.1991 по 31.12.1997 вибивальником відливок до пільгового стажу не зараховано на підставі рішення комісії при ГУ ПФУ в Луганській області від 25.02.2020 № 02/05 (арк. спр. 8-9, 45-47).

Трудова книжка позивача від 06.07.1983 серії НОМЕР_3 щодо спірного періоду роботи містить такі записи:

Луганський емальзавод ім. Артема

запис № 12 від 18.03.1991 - прийнятий до чавунно-ливарного цеху вибивальником відливок 2 розряду, наказ № 175 від 18.03.1991;

запис № 13 від 01.04.1998 - чавунно-ливарний цех - вагранник, розпорядження № 13 від 01.04.1998;

запис № 14 від 28.09.1994 - у зв`язку з приватизацією Луганський емальзавод ім. Артема перейменований в Закрите акціонерне товариство Луганський емальзавод, свідоцтво від 28.09.1994 № 00292830;

запис № 15 від 18.08.1999 - за результатами актестації робочих місць вагранник чавунно-ливарного цеху, наказ № 167 від 18.08.1999;

запис № 16а від 05.02.2002 - звільнений за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства, наказ від 05.02.2002 № 164 (арк. спр. 11-12, 71-79).

Також позивачем до матеріалів справи надано копії архівних довідок від 02.08.2019 №№ 03-28/5904, 03-28/5905, 03-28/5905, 03-28/5906, 03-28/5908, 03-28/5907, 03-28/5900-5903 та копію особової картки № 127, видані архівним управлінням адміністрації м. Луганськ ЛНР. Докази надання цих довідок відповідачу в матеріалах справи відсутні (арк. спр. 13-21).

Дослідженням архівних довідок від 02.08.2019 №№ 03-28/5904, 03-28/5905, 03-28/5906, 03-28/5908 встановлено, що вони містять інформацію про отримувану позивачем зарплату у період з березня 1991 року по грудень 1995 року, січень 1996 року по грудень 2000 року, січень 2001 року по лютий 2002 року, вересень 2002 року по травень 2004 року (арк. спр. 13-16).

З архівної довідки від 02.08.2019 № 03-28/5900-5903 слідує, що документи по особовому складу ЗАТ «Луганський емалювальний завод» передані на архівне зберігання не в повному обсязі; наказом від 11.03.1991 № 175 ОСОБА_1 , 1964 р.н., прийнятий вибивальником відливок 2 розряду з 18.03.1991; розпорядженням про переведення на іншу роботу від 01.04.1998 № 13 ОСОБА_1 переведений вагранником (розпалення вагранки) з 01.04.1998; за наказом від 05.02.2002 № 164 звільнений з 05.02.2002. Додатково повідомлено, що накази про роботу з неповним робочим днем, про відпустки без збереження заробітної плати, про атестації робочих місць на позивача за 1991-2002 роки не зберігання не передавалися (арк. спр. 18).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1 (далі - Порядок № 18-1).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 18-1 підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії).

У пункті 6 Порядку № 18-1 визначено, що основними завданнями Комісії є, зокрема, розгляд заяв про підтвердження стажу роботи (додаток 1) та прийняття рішень щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні в установленому порядку.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 18-1 для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь, за місцем проживання (реєстрації) такі документи:

1) заяву про підтвердження стажу роботи;

2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр);

3) трудову книжку;

4) документи, видані архівними установами, зокрема:

а) довідку про заробітну плату;

б) копії документів про проведення атестації робочих місць;

в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідку про їх відсутність).

У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Пунктами 15, 16 Порядку № 18-1 визначено, що Комісії розглядають заяви про підтвердження стажу роботи, за бажанням заявника, у його присутності або в присутності його законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття направляють до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у містах та районах, а також повідомляють заявника про прийняте рішення. Рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.1 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі (абзаци другий, третій пункту 4.1 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 4.3 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління (абзац шостий пункту 4.3 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1).

Відповідно до пункту 4.7 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (абзац другий пункту 4.9 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1).

З системного аналізу вищевказаних норм суд дійшов висновку, що необхідними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV є зайнятість особи протягом повного робочого дня на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1, які затверджені Кабінетом Міністрів України, проведення атестації робочих місць та наявність відповідного страхового стажу, в тому числі на зазначених роботах.

Страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01.01.2004) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документу, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Отже позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV за умови досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років, з якого не менше 10 років на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

За даними паспорта громадянина України позивача судом встановлено, що останній досяг віку, необхідного для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

Що стосується наявності у позивача необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах страхового стажу, суд зазначає таке

Як свідчать матеріали справи, ЗАТ «Луганський емалювальний завод», в якому працював позивач в період з 18.03.1991 по 31.12.1997, припинено у зв`язку з визнанням його банкрутом. Отже, рішення про зарахування вказаного періоду, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, має прийматись відповідною Комісією.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 332/1327/17 (провадження К/9901/38498/18).

З матеріалів справи встановлено, що позивач 27 січня 2020 року звернувся до Комісії при ГУПФУ в Луганській області із заявою про підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 25.02.2020 № 02/05. В рішенні вказано, що позивачем не надано документів, передбачених пунктом 11 Порядку № 18-1, у зв`язку з чим Комісією відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 18.03.1991 по 31.12.1997 на підприємстві ЗАТ «Луганський емалювальний завод» вибивальником відливок (арк. спр. 10).

Однак, у подальшому, позивач звернувся до УПФУ в м. Лисичанську із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, додавши до заяви трудову книжку.

Між тим, єдиною підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії стало рішення Комісії при ГУПФУ в Луганській області.

Суд не погоджується з таким висновком відповідача, адже рішення Комісії при ГУПФУ в Луганській області є лише одним з документів, визначених Порядком № 22-1, що підтверджує страховий стаж особи та не звільняє УПФУ в м. Лисичанську від визначеного пунктами 4.3 та 4.7 Порядку № 22-1 обов`язку щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих позивачем для призначення пенсії документів та установлення права особи на призначення пенсії.

Проте, відповідач всупереч вимог Порядку № 22-1 не надав жодної оцінки наданим позивачем документам, що підтверджують його страховий стаж, у тому числі й пільговий стаж за Списком № 1.

Так, оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії не містить інформації про періоди роботи позивача, які відповідачем не включені до пільгового стажу за Списком № 1, підстави для такого не включення, не вказано які саме первинні документи не надані позивачем.

Також оскаржуване рішення не містить жодних мотивів, з яких відповідач не враховує записи в трудовій книжці позивача як доказ страхового стажу, що дає право на призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

В свою чергу, дослідженням цих записів встановлено, що позивач у період з 18.03.1991 по 05.02.2002 працював вибивальником відливок та вагранником в чавунно-ливарному цеху ЗАТ «Луганський емалювальний завод», тобто на роботах, включених до Списку № 1. Також трудова книжка містить записи про проведення атестації робочого місця - вагранника в чавунно-ливарному цеху.

Тобто, записи в трудовій книжці позивача містять інформацію про виконувану в спірному періоді позивачем роботу.

Вказані обставини свідчать, про недотримання відповідачем принципу обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання якого перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, і недотримання якого є підставою для скасування такого рішення, оскільки позивачеві неможливо з тексту такого рішення визначити, які саме періоди роботи та з яких підстав не включено до пільгового стажу.

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах, відсутність в рішенні від 01 грудня 2020 року № 95 мотивів не зарахування до пільгового стажу окремих періодів, а також підстав для такого не зарахування, не дозволяє суду перевірити, чи правомірно такі періоди не зараховані до пільгового стажу, і свідчать про те, що відповідач діяв необґрунтовано.

З огляду на наведене позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення від 01 грудня 2020 року № 95 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується наданих позивачем в матеріали справи копій архівних довідок від 02.08.2019 №№ 03-28/5904, 03-28/5905, 03-28/5905, 03-28/5906, 03-28/5908, 03-28/5907, 03-28/5900-5903 та копії особової картки № 127, якими підтверджено факт роботи позивача у спірний період у ЗАТ «Луганський емалювальний завод» вибивальником відливок, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів надання цих архівних довідок відповідачу, а також надання їм оцінки, обґрунтованість якої зобов`язаний перевірити адміністративний суд при розгляді даної справи.

Відповідно суд дійшов висновку, що вказані архівні довідки позивач попередньо має надати до УПФУ в м. Лисичанську для їх врахування при прийнятті рішення щодо призначення пенсії.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку за обставин, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відповідач при прийнятті рішення про призначення позивачу пенсії має врахувати інформацію, вказану в цих архівних довідках.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і їх було утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, які сформовані до проведення антитерористичної операції, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий трудовий стаж роботи.

Що стосується обраного позивачем способу захисту його порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає, що за встановлених в цій справі обставин, ефективним та достатнім способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення УПФУ в м. Лисичанську від 01 грудня 2020 року № 95 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача зарахувати до його пільгового стажу періоди роботи у ЗАТ «Луганський емалювальний завод» з 18.03.1991 по 05.02.2002 по посаді вибивальника відливок та вагранника за відсутності обґрунтованого рішення відповідача, яким відмовлено в зарахуванні цього стажу до пільгового стажу з наведенням мотивів такої відмови, суд вважає передчасними.

Що стосується вимог позивача щодо визнання протиправними дій відповідача, суд зазначає, що самі по собі дії (бездіяльність) відповідача, вчинені при прийнятті оскаржуваного рішення, не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача. Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

При зверненні до суду із позовом, позивачем сплачено судовий збір 840,80 грн, відповідно до квитанції від 14.12.2020 № ПН2361532 (арк. спр. 5).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи, що позов підлягає частковому задоволенню з коригуванням обраного позивачем способу захисту його порушених прав, а також зважаючи, що спір виник внаслідок неправильних дій УПФУ в м. Лисичанську, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Ковтун Любові Яківни в інтересах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (код за , місцезнаходження: 93113, Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця ім. В. Сосюри, будинок 347) про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 01 грудня 2020 року № 95 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 листопада 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова