Справа № 520/16146/2020
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

26 лютого 2021 р. справа № 520/16146/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (вул. Сумська, буд. 78, Харків, 61002, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити пенсі дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, в якому просить суд:

- визнати незаконними дії та скасувати рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, яким відмовлено ОСОБА_1 , в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 , допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою від 29.09.2020.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач вважає дії та рішення відповідача не законними, оскільки відповідно до абз.5 п.43 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751, про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і виплачує зазначену допомогу, видає чи надсилає заявникові письмові повідомлення протягом п`яти днів після прийняття відповідного рішення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідач надав до суду відзив, яким просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач вводить суд в оману щодо тверджень відносно оформлення українського свідоцтва про народження дитини тільки 26.06.2019, оскільки вказане не відповідає дійсності. Відповідач зазначив, що позивач також приховала від суду інформацію щодо проживання у м. Краматорську Донецької області та перебування на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (далі - Управління КМР) як внутрішньо переміщеної особи у період з 24.11.2015 по 28.09.2020, отримання щомісячної адресної внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, про отримання допомоги на догляд за дитиною до 3-х років на ОСОБА_3 , 2012 р.н.,. за період з 19.03.2012 по 30.06.2014 та з 01.08.2014 по 05.01.2015, що підтверджується листом Управління КМР від 22.10.2020 № 29-11-22//947.

Відповідачем також зазначено, що рішення про відмову у призначенні ОСОБА_4 допомоги при народженні дитини не приймалось, оскільки вона не проживає у Київському районі міста Харкова.

Правом на подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив сторони не скористались.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, відзиву, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 видане повторно 26.06.2019).

Відповідно до довідок Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради від 28.09.2020 № 6327- та № 6327- позивача із сином взято на облік як внутрішньо переміщених осіб.

29 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення соціальної допомоги при народженні дитини.

Листом від 09.10.2020 за № 7869-01 відповідач повідомив позивача про те, що в період з 12.06.2016 вона перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради за адресою: АДРЕСА_3 . Для прийняття / не прийняття рішення щодо призначення державної допомоги при народженні дитини Управлінням направлений відповідний запит до управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, про що позивача буде проінформовано.

Представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив надати письмові роз`яснення щодо підстав відмови в призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини на сина.

Відповідно до листа відповідача № 7921-03 від 13.10.2020 представника позивача повідомлено про те, що під час виходу головного спеціаліста Управління 08.10.2020 за адресою місця проживання ОСОБА_1 , яке було зазначено у заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, встановлено, що власник будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 не знає, вона та її діти за адресою не проживали та не проживають. Враховуючи викладене, на підставі п. 5 ч.1 ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" Управлінням прийняті рішення від 12.10.2020 про скасування дії довідок від 28.09.2020 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Розпорядження про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини не приймалось.

Не погоджуючись з таким вказаним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" №2811-XII (далі Закон №2811-XII) громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Пунктом 2 ч.1 ст.3 Закону № 2811-XII передбачено, що відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Умови призначення допомоги при народженні викладені у положеннях ст.11 Закону №2811-XII, де вказано, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.

Процедура призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми відповідно до ч.4 ст.1 Закону №2811-ХІІ деталізована затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. №1751 Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми (далі - Порядок № 1751).

Згідно з п.11 Порядку №1751 для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається, зокрема: 1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу).

У разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє заявника, які документи мають бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше ніж протягом одного місяця з дня одержання зазначеного повідомлення, днем (місяцем) звернення за призначенням допомоги вважається день (місяць) прийняття або відправлення заяви (пункт 44 Порядку № 1751).

За правилами ст.11 Закону №2811-XII допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Судом встановлено, що розгляду заяви позивача від 29.09.2020 про призначення допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2 , відповідачем фактично не відбулось. Рішення щодо призначення чи відмову у призначенні вказаної допомоги не відповідачем прийнято.

При цьому зауважень щодо поданого позивачем переліку документів відповідачем не наведено.

Суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду з цим позовом з приводу оскарження рішення відповідача про відмову у призначенні грошової допомоги, при цьому судовим розглядом встановлено, що відповідачем такого рішення не прийнято.

Суд зазначає, що вирішальним чинником у розгляді даної справи є акт індивідуальної дії, а саме рішення про призначення чи вмотивовану відмову у призначенні позивачу вказаної грошової допомоги із зазначенням підстав та нормативно-правових актів.

Суд вважає, що волевиявлення владного суб`єкта і з приводу призначення вказаної грошової допомоги, і з приводу відмови у призначенні такої грошової допомоги має втілюватись виключно у формі письмового розпорядчого документа, адже відсутність такого рішення свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, суд зважає, що відмова суб`єкта владних повноважень як різновид форми реалізації владно-управлінської функції може бути втілена як у рішенні владного суб`єкта, так і в дії владного суб`єкта, котра має певну документальну фіксацію.

Згідно з ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вказану норму, суд вважає необхідним для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 29.09.2020 про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому суд не знаходить підстав для зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу допомогу при народженні дитини, оскільки з наданих сторонами у справі документів вбачається, що відповідачем не оцінено жодного із факторів, котрі мають юридичне значення для розв`язання порушеного заявником питання, при цьому прийняття рішення про призначення грошової допомоги при народженні дитини є дискреційними повноваженнями відповідача як органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функцій, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.09.2020 про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У даному випадку задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.09.2020 про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Також суд керується приписами ч. 4 ст. 245 КАС України, за змістом якої у разі визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи інші справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують та на вирішення спору по суті не впливають.

Згідно з частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій та прийнятих рішень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (вул. Сумська, буд. 78, Харків, 61002, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити пенсі дії- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 29.09.2020 про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (вул. Сумська, буд. 78, Харків, 61002, ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) від 29.09.2020 про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (вул. Сумська, буд. 78, Харків, 61002, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 26 лютого 2021 року.

Суддя О.Г. Котеньов