Справа № 200/8404/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року справа №200/8404/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Селидівського міського центру зайнятості на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року (повне судове рішення складено 18 листопада 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/8404/20-а (суддя в І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Селидівського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Селидівського міського центру зайнятості, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування позивачеві до страхового стажу періоду його роботи на Відокремленому підрозділі «Шахта Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля» (далі - ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля») з квітня 2018 року по серпень 2020 року, що передували реєстрації особи як безробітної та заробітної плати за цей період для обчислення допомоги по безробіттю;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок допомоги по безробіттю позивачеві з урахуванням до страхового стажу періоду його роботи з квітня 2018 року по серпень 2020 року на ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля`та заробітної плати за цей період з виплатою недоотриманих сум допомоги по безробіттю з 19 серпня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно не врахований період роботи позивача з квітня 2018 року по серпень 2020 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» до страхового стажу, що передували реєстрації особи як безробітної та заробітної плати за цей період для обчислення допомоги по безробіттю. Зазначає, що позивач не відповідальний за формування та ведення Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, тому має право на зарахування до страхового стажу зазначеного періоду роботи.

Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про правомірність неврахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, що передували реєстрації особи як безробітної та заробітної плати за цей період для обчислення допомоги по безробіттю, оскільки за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» відсутня інформація щодо сплати страхових внесків за останні 12 місяців, які передували реєстрації особи як безробітної.

Крім того, зазначає апелянт, що центр зайнятості не заперечує того факту, що позивач не повинен нести відповідальність за невиконання роботодавцем обов`язку зі сплати ЄСВ, однак центр зайнятості не наділений повноваженнями здійснювати зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з червня квітня 2018 року по серпень 2020 та проводити нарахування допомоги по безробіттю всупереч відомостям Державного реєстру. Тому, у випадку погашення заборгованості зі сплати ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» та відображенням цієї інформації в Державному реєстрі у центру зайнятості будуть наявні правові підстави для здійснення перерахунку позивачу допомоги по безробіттю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила таке.

Згідно із записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 позивач працював, зокрема, у періоди: з 04.02.2009 у ВП «Росія» Державного підприємства «Селидіввугілля» електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем під землею; з 12.07.2010 по 15.07.2010 - направлений на навчання гірничорятувальній справі; з 18.07.2017 - перейменоване на ВП «Шахта Котляревська» ДП «Селидіввугілля»; з 11.08.2020 - звільнений на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін (а.с.11-17).

20 серпня 2020 року позивач звернувся до Селидівського міського центру зайнятості із заявою, в якій посилаючись на те, що він працював за основним місцем роботи у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» з 04 лютого 2009 року по 11 серпня 2020 року електрослюсарем підземним з оплатою праці згідно штатного розпису, та 11 серпня 2020 року був звільнений за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, просив здійснити перерахунок призначеної йому допомоги по безробіттю відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.03.2000 № 1533-ІІІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», (далі Закон № 1533-ІІІ) у зв`язку із тим, що він, як застрахована особа не несе відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язав страхувальником ВП «шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» (а.с.18).

У відповідь на вказану заяву, позивачем був отриманий лист Селидівського міського центру зайнятості від 28 серпня 2020 року за № 03/1777/01-52-20, в якому позивачеві було повідомлено про те, що статус безробітного йому наданий з 19 серпня 2020 року.

Зазначено, що розмір допомоги по безробіттю застрахованим особам визначається в залежності від страхового стажу особи, який обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб держреєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування .

Станом на 27 серпня 2020 року, за даними реєстру по ВП «Шахта Котляревська» ДП «Селидіввугілля» - відсутня інформація про сплату страхових внесків - з квітня 2018 року, у зв`язку із чим, страховий стаж позивача протягом 12 місяців, що передували реєстрації в центрі зайнятості як безробітного, складає - 0 місяців.

Натомість зазначено, що право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців (а.с.19-19з.б.).

Згідно із наявною в матеріалах справи довідкою ВП «Шахта «Котряревська» ДП «Селидіввугілля» від 11.11.2020 № 07-04/3117, зазначено, що за період з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року; з 01 травня 2019 року по 31 травня 2019 року; з 01 липня 2019 року по 31 жовтня 2019 року; з 01 травня 2020 року по 31 липня 2020 року, до Покровської ОДПІ, ГУ ДПС у Донецькій області, єдиний соціальний внесок на заробітну плату працівників ВП шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», - перерахований повністю.

За період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2019 року; з 01 червня 2019 року по 30 червня 2019 року; з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року; з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року, з 01 серпня 2020 року по 11 серпня 2020 року до Покровської ОДПІ, ГУ ДПС у Донецькій області, єдиний соціальний внесок на заробітну плату працівників ВП шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», - перерахований частково.

Водночас, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, сформованими станом на 01.09.2020 року та на 03.11.2020, в Індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 , відображені дані про суми заробітку позивача та кількість відпрацьованих місяців і днів у ВП «Шахта Котляревська» ДП «Селидіввугілля» () зокрема з квітня 2018 року по серпень 2020 року, та за вказаний спірний період містяться відомості про нарахування роботодавцем заробітної плати позивачеві, однак відсутні відомості про сплату стразових внесків, ЄСВ (а.с.20-24).

Отже, з досліджених судом письмових доказів вбачається, що звільнення позивача відбулось - 11 серпня 2020 року.

Статус безробітного позивач отримав - 19 серпня 2020 року.

Відомості про сплату страхових внесків роботодавцем позивача за період з квітня 2018 року по серпень 2020 року - відсутні у Реєстрі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон № 1533-ІІІ розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону № 1533-ІІІ страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Приписами ч.1 ст.16 Закону № 1533-ІІІ визначено, що джерелами формування коштів Фонду є: страхові внески страхувальників; суми фінансових санкцій, застосованих відповідно до цього Закону та Закону України «Про зайнятість населення», інших законів до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб-підприємців за порушення встановленого порядку сплати страхових внесків та використання коштів Фонду, недотримання законодавства про зайнятість населення, а також суми адміністративних штрафів, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за такі порушення; кошти державного бюджету, що спрямовуються до Фонду у випадках, установлених законом; доходи від розміщення тимчасово вільних коштів, у тому числі резерву коштів Фонду; благодійні внески підприємств, установ, організацій; інші надходження відповідно до законодавства України.

Згідно ч.1 ст.21 Закону № 1533-ІІІ страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Частиною 2 вищезазначеної статті передбачено, що страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ч.1,2 ст.22 Закону № 1533-ІІІ право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону № 1533-ІІІ застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Таким чином, страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону № 1533-ІІІ передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

При цьому пунктом 14 вказаної статті визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України № 2464-VI від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI), кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Статтею 4 Законом № 2464-VI встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Аналогічний підхід законодавцем закріплено і у сфері податкових правовідносин, так, пунктом 171.1 статті 171 Податкового кодексу України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, у тому числі в письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464-VІ).

За приписами частини 11 статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

Призначаючи позивачу допомогу по безробіттю в мінімальному розмірі відповідач посилався на те, що в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація щодо сплати єдиного внеску за останні 12 місяців, які передували реєстрації особи позивача як безробітного.

Згідно з пунктом 4 Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Отже, за наявного правового регулювання право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців. Але страховий стаж визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який включає реєстр застрахованих осіб, який формує та веде Пенсійний фонд України.

Отже з матеріалів справи встановлено, що за увесь спірний період позивачеві роботодавцем нараховувалась заробітна плата, та частково/вибірково щомісячно на неї нараховувався єдиний внесок (ЄСВ) (довідка ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» від 11.11.2020 № 07-04/3117), проте, відповідні дані про стаж позивача не внесені до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, в даному випадку виникли правовідносини, за яких позивач, маючи відповідний стаж за увесь спірний період, отримав зменшений розмір допомоги через відсутність повних даних про його страховий стаж у Державному реєстрі, за формування якого відповідальний Пенсійний фонд України.

Враховуючи, що позивач не може нести відповідальність за формування та ведення Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, чи сплату роботодавцем страхових внесків за нього, однак за наявності у нього страхового стажу достатнього для отримання допомоги по безробіттю залежно від страхового стажу, а не у мінімальному розмірі, є необхідність звернутись до практики Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з п. 71 Рішення ЄСПЛ по справі Рисовський проти України (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, право позивача на отримання допомоги у належному розмірі не може бути поставлене у залежність від дій державних органів, які не дотримуються своїх власних процедур.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 460/5659/16-а.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відповідач при обчислення розміру допомоги по безробіттю позивачеві протиправно не врахував періоди його роботи з квітня 2018 року по серпень 2020 року у ВП «Шахта Котляревська» ДП «Селидіввугілля».

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи зазначені обставини та те, що позивачу призначено виплату допомоги по безробіттю з 19.08.2020, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з квітня 2018 року по серпень 2020 року у ВП «Шахта Котляревська» ДП «Селидіввугілля» та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи у наведеному підприємстві з квітня 2018 року по серпень 2020 року, із зобов`язанням відповідача здійснити перерахунок допомоги по безробіттю з 19.08.2020.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухваленого у цій справі рішення відсутні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селидівського міського центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі № 200/8404/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення 04 березня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук