Справа № 500/2589/20
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/2589/20 пров. № А/857/1997/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 500/2589/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Шульгач М.П.,

час ухвалення рішення 14.12.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 18.12.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, а саме:

1. Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 прикінцевих положень ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування протиправними.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 прикінцевих положень ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що підставою для відмови Відповідач зазначає не зарахування до спеціального стажу, який дає право на виплату такої грошової допомоги періоду її роботи з 24.09.1990р. по 19.12.1994р.

Вважає дії відповідача щодо не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги незаконними поскільки відповідно до записів трудової книжки позивачки вона 24.09.1990р. була призначена на посаду старшого вихователя у Великоберезовицький дитячий садок №2 порядком переводу з посади вихователя дитячого садка №19 з посади вихователя на підставі наказу №565 від 17.09.1990р., а відповідно до запису №10 у її трудовій книжці, ОСОБА_1 19.12.1994р. була звільнена з роботи методиста Великоберезовицького дитячого садка Кобзарик порядком переводу на посаду секретаря-референта в організацію Пласт УСО на підставі наказу №917 від 19.12.1994р.

В подальшому на підставі наказу Начальника відділу освіти Тернопільської районної державної адміністрації №153-к від 05.11.2019р. наказ №565 від 17.09.1990р. викладено в наступній редакції: Призначити ОСОБА_1 на посаду вихователя-методиста Великоберезовицького ясла-садка №2 порядком переводу з посади вихователя дитячого садка №19 м. Тернополя по п.5 ст.36 КЗпП УРСР з 24 вересня 1990р., а наказ №917 від 19.12.1994р. викладено в наступній редакції: Звільнити ОСОБА_2 з роботи вихователя- методиста Великоберезовицького дитячого садка №2 Кобзарик порядком переводу на посаду секретаря-референта в організацію Пласт УСО.

На підставі наказу Начальника відділу освіти Тернопільської районної державної адміністрації №153-к від 05.11.2019р. відповідні зміни були внесені в трудову книжку позивачки.

В результаті чого до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги згідно із пунктом 7-1 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування Відповідач повинен був зарахувати період роботи позивачки з 24.09.1990р. по 19.12.1994р. Просить позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 500/2589/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що її помилково було призначено 24.09.1990 року на посаду старшого-вихователя, оскільки мали призначити на посаду вихователя-методиста.

Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 500/2589/20 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що посада старшого вихователя та методиста, який працює в дошкільних навчальних закладах, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не передбачена, тому підстав для зарахування періоду роботи в Великоберезовицькому дитячому саду №2 до стажу роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років, а також одноразову грошову допомогу немає.

Розглядаючи спір, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 05.03.2020 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 прикінцевих положень ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Листом №513-487/Л-02/8-1900/20 від 18.03.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області відмовило у нарахуванні та виплаті грошової допомоги ОСОБА_1 , поскільки у позивачки не достатньо стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, посилаючись на те, що періоду її роботи з 24.09.1990р. по 19.12.1994р. не може бути зарахований до спеціального стажу.

Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Частина 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 71 Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі Порядок), до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пунктом 5 Порядку передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

З системного аналізу вищенаведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що необхідними умовами для отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій є зокрема: досягнення особою пенсійного віку, наявність у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 з 24.09.1990 р. призначена на посаду старшого вихователя у Великоберезовицький дитячий сад №2 та була звільнена з 19.12.1994 р. з посади методиста Великоберезовицького дитячого саду Кобзарик.

Відповідно до наказу Начальника відділу освіти Тернопільської районної державної адміністрації №153-к від 05.11.2019р. яким були внесені відповідні зміни в трудову книжку позивачки, а саме, в наказ №565 від 17.09.1990р. внесено зміни та вказано, що призначити ОСОБА_1 на посаду вихователя-методиста Великоберезовицького ясла-садка №2 замість старшого вихователя, і наказ №917 від 19.12.1994р. також змінено та вказано звільнити ОСОБА_2 з роботи вихователя-методиста Великоберезовицького дитячого садка №2 Кобзарик замість методиста.

Відповідно до ст. 25 Закону Української PCP «Про народну освіту» від 23.05.1991, в Українській РСР встановлюється єдина структура системи освіти, що включає дошкільне виховання.

Згідно ст. 45 Закону Української PCP «Про народну освіту» від 23.05.1991, учасниками навчально-виховного процесу є: вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти; вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів, наукові, інженерно-технічні працівники, навчально-допоміжний персонал; батьки або особи, які їх замінюють, батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу; представники підприємств, установ, кооперативних, громадських організацій, фондів, асоціацій, які беруть участь у навчально-виховній роботі.

Тобто, учасниками навчально-виховного процесу, серед інших, є зокрема і методисти.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що оскільки методист дошкільного навчального закладу, відповідно до законодавства, яке діяло до 01.01.1992 є працівником освіти, а тому стаж роботи позивача на посаді методиста по дошкільному вихованню Верховинського райвно з 24.09.1990 по 19.12.1994, повинен зараховуватися до спеціального страхового стажу відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі 10 (десять) місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

За наведених обставин, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 500/2589/20 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 (десять) місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області () судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Н. М. Судова-Хомюк
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 03.03.2021 року