Справа № 200/12090/20-а
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 р. Справа№200/12090/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 18.11.2020 року № Ф-11733-43, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2020 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Італійська, 59) про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-11733-43 у розмірі 24957,45 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що він перебуває на обліку в органі доходів і зборів Торецької ДПІ Костянтинівсько-Дружківського управління ГУ ДПС у Донецькій області як самозайнята особа з 14.11.2011 року. Мешкає та здійснює адвокатську діяльність на території населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення в зоні активних бойових дій. 27.02.2019 року він звернувся до відповідача з заявою про звільнення його від виконання обов`язків платника ЄСВ, визначених ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та соціальне страхування", на період з 01.01.2017 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Проте, відповідач йому відмовив, у зв`язку з чим він звернувся до суду з адміністративним позовом. Незважаючи на рішення адміністративних судів, якими скасовані аналогічні вимоги № Ф-11733-43 від 06.03.2019 року, від 17.02.2020 року, відповідач продовжує надсилати на його адресу виконавчі документи та вимагає погасити заборгованість з ЄСВ. Діючі норми права станом на теперішній час не містять кінцевої дати закінчення антитерористичної операції, що дає підстави вважати, що антитерористична операція продовжується одночасно із операцією об`єднаних сил. Крім того, позивач зазначав, що оскільки він є пенсіонером по інвалідності третьої групи, тому він звільнений від сплати єдиного внеску. Наведене стало підставою його звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 28.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.01.2021 року відповідач засобами електронного зв`язку надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що позивач перебуває на обліку, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. Згідно облікованих даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна сума заборгованості позивача станом на 31.10.2020 року складала 24957,45 грн. На підставі цих даних ГУ ДПС у Донецькій області була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-11733-43. Вказав, що позивач повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного внеску відповідно до положень Закону №2464-VI.

Стосовно посилання позивача на звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску у відповідності до пункту 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI до закінчення проведення антитерористичної операції, у тому числі звільнення від сплати єдиного внеску у період з 14.04.2014 року по теперішній час, відповідач зазначає наступне. Зміни до зазначеного Закону внесені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, втратили чинність згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII з 01.01.2016 року, отже з цього періоду будь-які пільги для платників єдиного внеску відсутні.

У зв`язку з наведеним просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 02.11.2011 року отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4092.

Відповідач - Головне управління ДПС у Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження, згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Позивач перебуває на обліку у відповідача як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. Зазначене підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру за № 001 від 14.02.2018 року.

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 20.08.2019 року, позивач є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності 3 гр. (загальне захворювання).

18.11.2020 року ГУ ДПС у Донецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11733-43 станом на 31.10.2020 року у розмірі 24957,45 грн.

З розрахунку до спірної вимоги та інтегрованої картки платника податків вбачається, що станом на 31.10.2020 року борг (недоїмка) ОСОБА_1 з єдиного внеску складає 24957,45 грн. Нарахування боргу відбувалося у період з травня 2018 року.

З матеріалів справи не вбачається спору щодо математичного розрахунку недоїмки, яка зазначена у вказаній вимозі.

Вважаючи вимогу від 18.11.2020 року № Ф-11733-43 про сплату боргу (недоїмки) такою, що підлягає скасуванню як протиправна, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (далі - Закон № 2464).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04 липня 2013 року № 406-VII до Закону № 2464 та ПК України внесені зміни, відповідно до яких право адміністрування єдиного внеску, яке раніше було у органів Пенсійного фонду України, передано органам доходів і зборів.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за встановленою формою, виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Статтею 9 Закону № 2464 визначено: сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина п`ята); єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома); платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма); єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята).

Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 2464 рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон № 1669-VII, яким, крім іншого, внесені зміни до Закону № 2464-VI та доповнено його розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» пунктом 9-3 (з 13 березня 2015 року в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02 березня 2015 року № 219-VIII пункт 9-3 постановлено вважати пунктом 9-4), який передбачає, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

На підставі вище наведеної норми позивач звільнявся від відповідальності за невиконання вимог щодо своєчасності нарахування та сплати єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції саме за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція.

Законом № 440-ІХ, який набув чинності 13 лютого 2020 року, пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI виключено.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено що, на час виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464 діяв, разом з цим на час формування спірної вимоги про сплату боргу (18 листопада 2020 року), норма, яка тимчасово звільняла позивача від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464 (своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок) втратила чинність.

Відповідно, позивач з 13 лютого 2020 року повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону № 2464, який на час формування спірної вимоги не містить положень щодо звільнення позивача від виконання обов`язків, встановлених статтею 6 цього Закону.

Щодо врахування минулих періодів під час формування спірної вимоги (під час яких діяв пункт 9-4 Закону № 2464) суд зазначає, що вказана норма тимчасово визначала право позивача не виконувати обов`язки зі сплати єдиного внеску, а не звільняла від вказаного обов`язку повністю.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що пункт 9-4 Закону № 2464 під час своєї чинності не скасовував обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надавав можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі № 812/838/17 та від 02 квітня 2020 року у справі № 360/1546/19.

Разом з цим суд зазначає наступне.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 року у справі № 200/2954/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області від 17 лютого 2020 року № Ф-11733-43 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 5508,36 грн.

Рішення набрало законної сили 11.11.2020 року.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що підставам виникнення зобов`язань з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача та похідному від них податковому боргу (недоїмці) позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.01.2020 року у розмірі 5508,36 грн. вже була надана оцінка.

Судом було визнано безпідставне нарахування зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 20.08.2019 року. Відтак, включення до вимоги від 18 листопада 2020 року № Ф-11733-43 боргу у цій частині також вважається неправомірним.

Стосовно суми боргу за вимогою Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) станом на 31.10.2020 року від 18.11.2020 року № Ф-11733-43 суд зазначає наступне.

Статтею 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини» та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини Справа «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року зазначено, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.

Як раніше зазначено, Першим апеляційним адміністративним судом у постанові від 11.11.2020 року (справа № 200/2954/20-а) вже була надана оцінка обов`язку позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування після набуття ним статусу інваліда.

У справі, що розглядається, суд не може ігнорувати дані висновки, оскільки вони стосуються безпосередньо позивача та обставин справи, яка є ідентичною.

При цьому, судом приймаються до уваги наступні посилання позивача, викладені у позовній заяві.

Згідно ч.4 ст.4 Закону № 2464 фізичні особи-підприємці, в тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного соціального внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового соціального страхування.

Проте, такі пільги не застосовуються до осіб, які провадять належну професійну діяльність, у тому числі адвокатську, та є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.24 Конституції України принцип рівності всіх перед законом, безумовно не перешкоджає встановлювати відмінність у правовому регулюванні праці осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій.

Згідно ч.1 ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 також зазначив, що рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної юридичної системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у актах міжнародного права з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Загальній декларації прав людини 1948 року (статті 1, 2, 7), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) (стаття 14) та Протоколі № 12 до Конвенції (стаття 1), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 26) (абзац четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини вказував, що відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну мету або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною метою. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (§ 49 рішення у справі „Пічкур проти України" від 7 листопада 2013 року (заява № 10441/06).

Не встановлення пільг для непрацездатних самозайнятих осіб, які навіть будучи непрацездатними не переслідують такої мети, як отримання прибутку на відміну від фізичних осіб-підприємців, які будучи пенсіонерами або інвалідами по закону звільняються від обов`язку сплачувати єдиний внесок, свідчить про порушення вищезазначеного конституційного принципу. Такі норми є дискримінаційними по відношенню до самозайнятих осіб, які не є фізичними особами-підприємцями. Встановлення на законодавчому рівні вимоги обов`язкової сплати ЄСВ адвокатами-інвалідами та/або пенсіонерами за віком суперечить таким елементам конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність та рівність осіб перед законом.

На підтвердження зазначеного з 01.01.2021 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", яким, зокрема, передбачено включення до переліку осіб, звільнених від сплати ЄСВ, особами, які провадять незалежну професійну діяльність і які при цьому отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю.

Таким чином, враховуючи, що позивач отримує пенсію по інвалідності третьої групи від загального захворювання з 20.08.2019 року, тому спірна вимога станом на 31.10.2020 року підлягає скасуванню в частині нарахованого за період після набуття цього статусу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сума якого складає 11803,66 грн. (2754,18 грн. + 2754,18 грн. + 2078,12 грн. + 1039,06 грн. + 3178,12 грн.).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, відповідно до положень ст. 139 КАС України, підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача витрати по сплаті судового збору (пропорційно задоволеним позовним вимогам) у розмірі 397,70 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 173-183, 192-198, 210, 223-225, 227-229, 241-246, 250-251, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 18.11.2020 року № Ф-11733-43 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області від 18 листопада 2020 року № Ф-11733-43 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 11803 (одинадцять тисяч вісімсот три) грн. 66 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 397 (триста дев`яносто сім) грн. 70 коп.

Повний текст судового рішення прийнято та підписано 26 лютого 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Бєломєстнов О.Ю.