Справа № 160/1185/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2021 року Справа № 160/1185/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, в якій просить:
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплатити ОСОБА_1 починаючи з 01.03.2018 року по 31.12.2018 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 року №2246-УІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплатити ОСОБА_1 починаючи з 01.01.2019 року по 04.01.2019 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23.11.2018 року №2629-УІІІ "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплатити ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 04.01.2019 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, обчисленого із розмірів його посадового окладу та розміру окладу за військове звання з 01.03.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 04.01.2019, визначених з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року відповідно, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, обчислену із розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України від 07.12.2017 року №2246-УІ1І "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 року та Законом України від 23.11.2018 № 26І9-УШ "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбачену ч.2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день звільнення, обчисленого із розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23.11.2018 № 2629-УІІІ "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
В обґрунтування позову зазначено, що в лютому 2018 року постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції, а саме: "4.Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
У той же час, згідно із Приміткою 1 Додатку 1 до вказаної Постанови Кабінету Міністрів України, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт та відповідно до примітки до Додатку 14 також передбачено що, оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
Статтями 7, 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" станом на 01.01.2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1762 грн., а мінімальна заробітна плата - 3723 грн. Отже, 50% МЗП (мінімальна заробітна плата) буде складати 1861,50 грн.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2019 році, визначений Законом України Державний бюджет України на 2019 рік" складає 1921 грн., а мінімальна заробітна плата 4173 грн. Отже, 50% МЗП (мінімальна заробітна плата) буде складати 2086,50 грн.
Таким чином, вихідний показник, який повинен братися для перерахунку показників значень для визначення розміру окладу за посадою та військовим званням повинен бути 2086,50 грн.
На думку позивача, відповідно Примітки Додатку 14 та враховуючи розміри прожиткового мінімуму працездатних осіб і мінімальної заробітної плати у 2018, 2019 роках, для коректного значення розміру окладу за посадою та військовим званням позивача повинен застосовувати мінімальний множник, а саме 50% мінімальної заробітної плати - 1861,5 грн., (на 2018 рік) та 2086,50 грн., (на 2019 рік).
При зверненні до відповідача стосовно проведення перерахунку грошового забезпечення, починаючи з 01.03.2018 по 31.12.2018 з розрахунку 50% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2018 та з 01.01.2019 по 04.01.2019 включно з розрахунку від мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2019, у відповідності до вимог чинного законодавства, проте, позивач отримав відмову, де відповідач вказав , що посадовий оклад та оклад за військовим званням позивачу було визначено шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року (1762 грн), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1,12, 13,14, тому підстави для перерахунку відсутні. Позивач вважає відмову відповідача у перерахунку протиправною, позовні вимоги просить у задоволити у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/1185/21 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року направлена сторонам на електронні адреси, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до довідки від 26.10.2020 року, яка наявна в матеріалах справи, відсутні кошти на поштове відправлення кореспонденції суду.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , з 11 травня 2004 року проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , маю статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням і НОМЕР_4 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 274 від 27 грудня 2018 року був звільнений у запас та виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України з 04 січня 2019 року.
Позивач у жовтні 2020 року звернувся до відповідача щодо проведення перерахунку грошового забезпечення, з урахуванням визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, починаючи з 01.03.2018 по 31.12.2018 з розрахунку 50% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2018 та з 01.01.2019 по 04.01.2019 включно з розрахунку 50% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2019, у відповідності до вимог чинного законодавства.
Листом від 11 листопада 2020 року № 3224 позивач отримав відповідь в якій повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (зі змінами). Зокрема, пунктом 4 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103) визначено, що розміри-посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Відповідач вказав, що посадовий оклад та оклад за військовим званням було визначено шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р. (1762 грн.), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Оскільки інших рішень щодо перерахунку військовослужбовцям розмірів посадових докладів та окладів за військовим званням урядом України не приймалось, підстав для здійснення перерахунку розміру посадового окладу, окладу за військовим званням за період з 01.03.2018р. по 04.01.2019р.
Позивач вважає, що дії відповідача не відповідають нормам чинного законодавства України, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
До даних правовідносини слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", норми «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ, норми Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 24 Конституції України, гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
При цьому, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 Конституції України).
В силу ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Предметом даного спору є правомірність/протиправність відмові відповідача у перерахунку пенсії позивача з застосуванням показника мінімальна заробітна плата як розрахункової величини (чи застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб) у правовідносинах з позивачем при застосуванні пункту 4 постанови КМУ № 704 від 30.08.2017 року.
Слід зазначити, що 30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, додаткові види грошового забезпечення та розміри надбавки за вислугу років, у тому числі військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу.
Постанова Кабінету Міністрів України 30.08.2017 року №704 набрала чинності з 01.03.2018 року.

Проте постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року до постанови КМУ №704 від 30.08.2017 року внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 постанови КМУ № 704 викладено у новій редакції:

«Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Постанова Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року є підзаконним нормативно-правовим актом, яким Кабінет Міністрів України відповідно до частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановив види та розміри грошового забезпечення військовослужбовців.

При цьому, згідно пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ, який набрав чинності 01.01.2017 року, установлено, що після набрання чинності цим законом мінімальна заробітна плата не застосовуються як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Вказана норма закону є діючою, не скасована та не визнана неконституційною.

Отже підлягає застосуванню.

Водночас, юридична сила Закону є вищою ніж підзаконного нормативно-правового акта.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року (в редакції постанови КМУ №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року, однак, мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103, відповідно до пункту 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом №2262-ХІІ до 01 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №704.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103 встановлено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01 січня 2018 р. у таких розмірах: з 01 січня 2018 р. - 50 %; з 01 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 %; з 01 січня 2020 р. - 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі №826/3858/18 (яке надбало законної сили з 05.03.2019 року) скасовано пункти 1, 2 Постанови КМУ №103.

Водночас, пункти 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103 не впливають на обставини, щодо застосування чи не застосування мінімальної заробітної плати (чи її частина) для розрахунків розмірів окладів.

При цьому доводи позивача щодо необхідності застосування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням, що враховуються для перерахунку його пенсії, такої розрахункової величини як мінімальна заробітна плата (згідно тексту приміток до Додатків 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704), не містять норм права та суперечать пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII та пункту 4 постанови №704 від 30.08.2017 року, які такі норми права містять.

Так, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №704 (в реакції постанови КМУ №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року, при цьому, мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків цих окладів не застосовується.

З матеріалів справи вбачається , що посадовий оклад на день звільнення позивача складав 5070 грн (1762*2,88).

Відповідно до Примітки 1 Додатку 1 до вказаної Постанови Кабінету Міністрів України, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Крім того, приміткою до Додатку 14 до зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України передбачено що, оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1762 грн., а мінімальна заробітна плата 3723 грн.

Натомість, оскільки пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ (набрав чинності 01.01.2017) установлює, що після набрання чинності цим законом мінімальна заробітна плата не застосовуються як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, то в правовідносинах щодо позивача не може застосовуватися мінімальна заробітна плата, оскільки вказана норма закону є діючою, не скасована та не визнана неконституційною. Отже підлягаю застосуванню.

Обставини справи та аналіз вищезазначених норм законодавства дають підстави зробити висновок, що позивні вимоги в частині визнання дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (51270, Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, смт. Гвардійське, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) протиправними, які полягають у не застосуванні п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при обчисленні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), починаючи з 01.03.2018 року по 04.01.2019 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 року №2246-УІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 року та Законом України від 23.11.2018 року №2629-VIII "Про Державний бюджет України на2019рік" на 01.01.2019 року та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплатити ОСОБА_1 починаючи з 01.03.2018 року по 31.12.2018 року, з 01.01.2019 року по 04.01.2019 року включно, не підлягають задоволенню.

Крім того, з позовних вимог позивача вбачається, що останній просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплатити за період з 01.03.2018 по 04.01.2019 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та одноразової допомоги у зв`язку із звільненням виплачена позивачу відповідно до посадового окладу, проте, позивач просить виплатити вищезазначені виплати з урахуванням 50% розміру мінімальної заробітної плати, яка, як встановлено судом вище, мінімальна заробітна плата не може бути застосована для виплат, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, оскільки є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року, при цьому, мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків цих окладів не застосовується.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, обчислену із розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України від 07.12.2017 року №2246-УІ1І "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 року та Законом України від 23.11.2018 № 26І9-УШ "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Проте Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містить положення щодо припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Крім того у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на отримання відповідної соціальної гарантії, передбаченою чинним законодавством України, яке може бути реалізовано особою в один із таких способів: 1) безпосереднє отримання відпустки після закінчення особливого періоду; 2) отримання грошової компенсації за невикористану відпустку.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби останнім має бути виплачена компенсація за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, обчислену із розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання. В іншій частині ця позовна вимога не підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат в адміністративній справі не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частина НОМЕР_1 Збройних Сил України (51270, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт Гвардійське) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, обчислену із розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук