Справа № 821/297/17
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 821/297/17
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кравець О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді Кравченка К.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року по справі №821/297/17, прийнятого суддею Бездрабко О.І. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (правонаступник Новокаховської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області), третя особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новокаховської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фінансової інспекції у Херсонській області у Херсонській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.10.2016 року:

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 204 581,29 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 163665,03 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 40916,26 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» в сумі 15 810,24 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 12 648,19 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3 162,05 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 р., залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 р., позов ОСОБА_1 був задоволений .

Постановою Верховного Суду від 26.03.2020 р. постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 р. та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 р. були скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вважає вказане рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що сума прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 відповідно до пункту 8 підрозділу 1 «Перехідні положення» ПК України, не вважається додатковим благом платника податку та не оподатковується ПДФО та військовим збором. Не зважаючи на приписи ПК України, ПАТ «Укрсоцбанк» передав інформацію про позивача до податкових органів з невірно визначеною сумою додаткового блага, яке підлягає оподаткуванню. Крім того, не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями від 27.10.2016 р. № , , подав скаргу до Головного управління ДФС у Херсонській області, рішення за результатами розгляду якої отримав з порушенням встановлених п.56.9 ст.56 ПК України строків, а тому скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків, а податкові повідомлення-рішення скасовані.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року задоволено заяву про самовідвід суддів Ступакової І.Г., Бітова А.І. та Лук`янчук О.В.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року справу прийнято до провадження судді-доповідача Кравця О.О.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 19.09.2016 р. по 21.09.2016 р. контролюючим органом проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 (ідн. номер НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015, про що складено акт №425/13/ НОМЕР_1 від 28.09.2016, яким встановлено порушення: частини д) підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 179.1 статті 179, пункту 179.7 статті 179 ПК України у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся в сумі 163665,03 грн., в тому числі по податкових (звітних) періодах: 2015 р. 163665,03 грн.; ст. 163, пп.1.2 п.16 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за період, що перевірявся в сумі 12648,19 грн., в тому числі по податкових (звітних) періодах : 2015 р. 12648,19 грн.

27.10.2016, на підставі висновків вищезазначеного акту перевірки, відповідачем винесені податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 204581,29 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 163665,03 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 40916,26 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 27.10.2016, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 15810,24 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 12648,19 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 3162,05 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень слугували відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів в період з 01.01.2015 по 31.12.2015, відповідно до яких фізична особа платник податку ОСОБА_1 окрім отриманих доходів, обов`язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримував доходи визначені частиною д) підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, а саме дохід як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у 2015 609 грн.), а саме: на загальну суму 1304124,18 грн.

Представником позивача 09.11.2016 р. було подано скаргу до Головного управління ДФС у Херсонській області щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 27.10.2016 р. № , № , яка отримана контролюючим органом 14.11.2016 р. (а/с 54-57 т.1).

За результатами розгляду скарги, Головне управління ДФС у Херсонській області 01.12.2016 р. прийняло рішення № 579/ФОП/21-22-10-01-06, яким податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а/с 59-63 т.1).

Вищевказане рішення 01.12.2016 р. направлено за адресою, яка вказана представником позивача у скарзі: АДРЕСА_1 , про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із зазначенням «представник ОСОБА_1 » (а/с 119 т.1). Згідно витягу з офіційного сайту Укрпошти 07.12.2016 р. зазначено операцію «повернення за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання» (а/с 120, 121 т.1).

Судом 1-ої інстанції було також встановлено ,що 27.10.2006 р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 10-29/2619, за умовами якого банк надав позивачу кредитні кошти в сумі 241500 доларів США із процентною ставкою 13 відсотків, визначивши дату погашення кредиту - 26.10.2021 р. (а.с.9-14 т.1).

07.07.2015 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та позивачем укладено договір про внесення змін № 1 до Договору кредиту № 10-29/2619 від 27.10.2006 р., згідно п.п.2, 3 якого станом на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованості за договором кредиту складає: заборгованість за кредитом в сумі 92490,75 доларів США, заборгованість по нарахованим та не сплаченим процентам за користування Кредитом в сумі 18988,57 доларів США. Якщо позичальник починаючи з дати укладення цього договору про внесення змін до 31.12.2015 р. здійснить одноразовий платіж в сумі 500 доларів США на підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов опції 50-50 з частковим анулюванням, форма якої зазначена в додатку № 1 до цього договору про внесення змін то позичальник набуває права на анулювання (прощення) заборгованості по кредиту, процентам та комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу (а.с.15-14 т.1).

На виконання умов договору від 07.07.2015 р. № 1, ОСОБА_1 здійснено сплату заборгованості згідно умов опції 50-50, а ПАТ «Укрсоцбанк» здійснено анулювання (прощення) заборгованості по кредиту, в наступному порядку: заява від 07.07.2015 р. на суму 1000 доларів США, дата анулювання (прощення) 13.07.2015 р.; заява від 10.07.2015 р. на суму 10000 доларів США, дата анулювання (прощення) 16.07.2015 р.; заява від 27.08.2015 р. на суму 10000 доларів США, дата анулювання (прощення) 02.09.2015 р.; заява від 13.10.2015 р. на суму 6400 доларів США, дата анулювання (прощення) 20.10.2015 р.; заява від 15.10.2015 р. на суму 3600 доларів США, дата анулювання (прощення) 21.10.2015 р.; заява від 04.11.2015 р. на суму 5000 доларів США, дата анулювання (прощення) 10.11.2015 р.; заява від 10.11.2015 р. на суму 5000 доларів США, дата анулювання (прощення) 16.11.2015 р.; заява від 27.11.2015 р. на суму 5850 доларів США, дата анулювання (прощення) 27.11.2015 р.; заява від 01.12.2015 р. на суму 10814,41 доларів США, дата анулювання (прощення) 01.12.2015 р. (а.с.19-27 т.1).

Вище зазначений дохід, було нараховано ОСОБА_1 за умовами виконання договору про внесення змін від 07.07.2015р. № 1 до договору кредиту від 27.10.2006 № 10-29/2619, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

Таким чином, сплачено - 57660,41 доларів США, (еквівалент у гривнях 1300177,71 грн.); анульовано (прощенно) 57660,41 доларів США (еквівалент у гривнях 1304619,09 грн. станом на день анулювання (прощення) за офіційним курсом НБУ).

На підставі чого, ОСОБА_1 самостійно визначено, задекларовано і сплачено розмір податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2015, наступним чином:

- об`єкт оподаткування - 460911,62 грн. = 57664,41 доларів США анульовано (прощенно) х 7,99300 (курс НБУ на 01.01.2014);

- податок з доходів фізичних осіб - 92182,20 грн. = 460911,62 грн. (об`єкт оподаткування) х 20% (ставка податку);

- військовий збір = 6913,66 грн. (об`єкт оподаткування) х 1.5% (ставка збору).

Різниця суми податку і військового збору, від суми узгоджених і сплачених позивачем, була визначена відповідачем у спірних податкових повідомлень-рішень, незгода із якими стала підставою для його звернення до суду із позовом.

Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 26.07.2016 р. № 11.1-186/79-947, ОСОБА_1 отримав у 2015 році дохід у вигляді додаткового блага в сумі 1304124,18 грн. (ІІІ квартал 2015 року - 459066,49 грн., IV квартал 2015 року - 845666,69 грн.) внаслідок прощення банком його боргу по кредитному договору (а.с.94, 105 т.1).

За звітний 2015 рік позивачем подано 27.04.2016 р. податкову декларацію про майновий стан і доходи, в якій зазначив суму доходу у вигляді додаткового блага у розмірі 460911,62 грн., задекларовано до сплати податку на доходи фізичних осіб - 92182,20 грн., військового збору - 6913,66 грн. (а.с.28 т.1).

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ОЦІНКА СУДУ :

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 ПК України (в редакції, діючої на момент прийняття рішення податковим органом), основним принципом податкового законодавства є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу

Відповідно до п.56.21 ст.56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту , виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIII від 09.04.2015, положення якого набрали чинності 07.05.2015, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Пунктом 56.2 статті 56 ПК України визначено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно п.56.3 ст.56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Відповідно до п.56.8 ст.56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Пунктом 56.9 статті 56 ПК України передбачено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Відповідно до пункту 5 розділу IX Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 р. № 916 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2015 р. за № 1617/28062 (далі - Порядок № 916), рішення за результатами розгляду скарги платника податків приймає керівник контролюючого орган) (його заступник або уповноважена особа). Оригінал рішення після зазначення реєстраційного номера вихідної кореспонденції надсилається (надається) платнику податків. Рішення вважається надісланим (наданим) фізичній особі - платнику податків, якщо його вручено особисто фізичній особі або її законному представнику під розписку чи надіслано листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначену у скарзі як адреса, на яку необхідно надіслати рішення за результатами розгляду скарги, а у разі незазначення такої адреси в скарзі - на податкову адресу платника податків.

Згідно п.6 розділу ІХ Порядку № 916 у разі якщо пошта не може вручити платнику податків рішення за результатами розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмов) прийняти рішення за результатами розі ляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків або з інших причин, рішення за результатами розгляду скарги вважається врученим платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ( див п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97).

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Апеляційний суд вважає, що з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Аналогічний правовий висновок вказаний у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 р. по цій справі №821/297/17

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено 57660,41 доларів США (еквівалент у гривнях 1300177,71 грн.); анульовано (прощенно) 57660,41 доларів США (еквівалент у гривнях 1304619,09 грн. станом на день анулювання (прощення) за офіційним курсом НБУ). ОСОБА_1 отримав у 2015 році дохід у вигляді додаткового блага в сумі 1304124,18 грн. (ІІІ квартал 2015 року - 459066,49 грн., IV квартал 2015 року - 845666,69 грн.) внаслідок прощення банком його боргу по кредитному договору (а.с.94, 105 т.1).

За звітний 2015 рік позивачем подано 27.04.2016 р. податкову декларацію про майновий стан і доходи, в якій зазначив суму доходу у вигляді додаткового блага у розмірі 460911,62 грн., задекларовано до сплати податку на доходи фізичних осіб - 92182,20 грн., військового збору - 6913,66 грн. (а.с.28 т.1).

Решту суми прощеної банком заборгованості у розмірі 843212,56 грн. позивач не декларував, вказуючи на те, що вона є курсовою різницею, яка відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не є додатковим благом, а тому не підлягає оподаткуванню.

Однак, пункт 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню, та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої.

Разом з тим, за повідомленням АТ «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») , зміна валюти зобов`язання за договором кредиту від 27.10.2006 р. № 10-29/2691 не відбувалася, а ОСОБА_1 здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу: 13.07.2015 р. - 1000 доларів США, 16.07.2015 р. - 10000 доларів США, 02.09.2015 р. - 10000 доларів США, 20.10.2015 р. - 6400 доларів США, 21.10.2015 р. - 3600 доларів США, 10.11.2015 р. - 5000 доларів США, 16.11.2015 р. - 5000 доларів США, 01.12.2015 р. - 16664,41 доларів США (а/с 1 т.2).

Банком не здійснювалося прощення курсової різниці відповідно до пункту 8 підрозділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, а позивачу анульовано (прощено) основну суму кредитної заборгованості також зазначалося у листі ПАТ «Укрсоцбанк» від 26.07.2016 р. № 11.1-186/79-947 (а/с 94 т.1).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що пункт 8 підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Стосовно доводів апелянта про порушення контролюючим органом строку направлення рішення за результатами розгляду скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Апеляційний суд вважає, що платник податків має право оскаржити рішення контролюючого органу до контролюючого органу вищого рівня, який зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. При цьому, зміст цих норм свідчить про те, що припиняючи строки стосуються саме дати направлення (а не вручення) платнику податків рішення за результатами розгляду його скарги.

Враховуючи ,що судом 1-ої інстанції було встановлено , що Головним управлінням ДФС у Херсонській області розглянуто скаргу та направлено позивачу рішення у межах 20-денного строку, встановленого п.56.8 ст.56 ПК України: отримано скаргу - 14.11.2016 р., направлено рішення - 01.12.2016 року , апеляційний суд вважає безпідставними доводи позивача/апелянта про порушення контролюючим органом строку розгляду скарги.

Таким чином , доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Враховуючи встановлені обставини справи, принципи верховенства права, належного врядування, презумпції правомірності дій платника податків, практику ЄСПЛ , як джерело права, правові позиції Верховного суду , вважає обґрунтованим висновок суду 1-ої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову , так як податкові повідомлення-рішення від 27.10.2016 року № , № були прийняті в порядку , в межах повноважень та у спосіб , встановлені Конституцією України та Податковим кодексом України , податковий орган, довів наявність порушення з боку платника податків , дотримуючись своїх власних процедур.

(2) Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд, доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування рішення суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.8,19,55,67 Конституції України, ст. 6 та ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 242, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів

Повне судове рішення складене та підписане 03 березня 2021 року

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Кравченко К.В. Зуєва Л.Є.