Справа № 520/18214/2020
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року № 520/18214/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними та протиправними дії, визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
16.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати незаконними та протиправними дії посадових та службових осіб військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ, НОМЕР_4 ) Міністерства оборони України щодо самовільного продовження строку дії контракту ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) до 25 квітня 2020 року та не звільнення його з військової служби, у зв`язку з закінченням строку контракту 17 квітня 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації моральної шкоди за несвоєчасне звільнення його з військової служби в зв`язку з закінченням строку дії контракту у сумі 260000,00 грн. (двісті шістдесят тисяч гривень);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ) АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію моральної шкоди за несвоєчасне звільнення його з військової служби в зв`язку з закінченням строку дії Контракту у сумі 260000,00 грн. (двісті шістдесят тисяч гривень 00 коп.) (стягнути суму моральної шкоди у розмірі 260000,00 гривень).

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 17 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 17 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації щодо відшкодування витрат на відрядження за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, у сумі 1889,20 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 20 коп.);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію щодо відшкодування витрат на відрядження за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, у сумі 1889,20 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 20 коп.);

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації щодо відшкодування витрат на дієтичне харчування (дієта № 5) за період з 08 січня по 27 січня 2020 року, з 06 лютого по 10 березня 2020 року, з 17 березня по 30 березня 2020 року та витрат на придбання препарату MPІVIROPACK Plus, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, на загальну суму 22000,00 грн. (двадцять дві тисячі гривень 00 коп.);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію щодо відшкодування витрат на дієтичне харчування (дієта № 5) за період з 08 січня по 27 січня 2020 року, з 06 лютого по 10 березня 2020 року, з 17 березня по 30 березня 2020 року та витрат на придбання препарату MPIVІROPACK Plus, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, на загальну суму 22000 грн. (двадцять дві тисячі гривень);

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації щодо роботи у вихідні дні за період з 19.11.2019 року по 01.04.2020 року, а саме за 19.10.2019; 20.10.2019; 26.10.2019; 27.10.2019; 01.12.2019; 07.12,2019; 08.12.2019; 14.12.2019; 15.12.2019; 21.12.2019; 22.12.2019; 11.01.2020; 12.01.2020; 18.01.2020; 19.01.2020; 25.01.2020; 26.01.2020; 08.02.2020; 09.02.2020; 15.02.2020; 16.02.2020; 22.02.2020; 23.02.2020; 29.02.2020; 07.03.2020; 08.03.2020; 09.03.2020; 21.03.2020; 22.03.2020; 28.03.2020; 29.03.2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини - 25.04.2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення;

- зобов`язані військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію щодо роботи у вихідні дні за період з 19.11.2019 року по 01.04.2020 року, а саме за 19.10.2019; 20.10.2019; 26.10.2019; 27.10.2019; 01.12.2019; 07.12.2019; 08.12.2019; 14.12.2019; 15.12.2019; 21.12.2019; 22.12.2019; 11.01.2020; 12.01.2020; 18.01.2020; 19.01.2020; 25.01.2020; 26.01.2020; 08.02.2020; 09.02.2020; 15.02.2020; 16.02.2020; 22.02.2020; 23.02.2020; 29.02.2020; 07.03.2020; 08.03.2020; 09.03.2020; 21.03.2020; 22.03.2020; 28.03.2020; 29.03.2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини - 25.04.2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення;

- призначені до виплати матеріальні кошти прошу перерахувати на картковий рахунок № НОМЕР_6 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, на думку позивача, допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати відповідних коштів при звільненні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними та протиправними дії, визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, Військовою частиною НОМЕР_1 , подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.10.2019 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України.

ОСОБА_1 отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_7 від 22.04.2016 року.

Позивач звернувся до командира НОМЕР_8 окремої механізованої бригади (54 ОМБр, в/ч НОМЕР_1 , пп НОМЕР_3 ) з рапортом від 01.03.2020 року, в якому просив надати можливість харчування згідно дієти №5, або зняти з 3 березня 2020 року з харчового забезпечення з подальшою виплатою грошової компенсації, розглянути можливість виплати додаткової, не передбаченої контрактом матеріальної допомоги, під час виходу у сектор підрозділу розглянути переведення до військової частини в м. Бахмут, чи залишення у місті тимчасового розташування в Башкирівці, здійснити повний розрахунок з належних виплат грошового та речового забезпечення.

Згідно з витягом з наказу Військової частини НОМЕР_1 №120 від 25.04.2020 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу.

Позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із зверненням від 05.08.2020 року, в якому просив повідомити про порядок отримання ним одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році, а саме про включення, або не включення до основних списків для виплати допомоги до 5 травня за місцем роботи (служби) та про те, що - хто, куди та коли у 2020 році позивачу перерахує одноразову грошову допомогу до 5 травня 2020. Також, просив надати довідку про те, що у 2020 році під час проходження служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 не отримував одноразову грошову допомогу до 5 травня та військова частина позивача не включила до основних списків для виплати допомоги до 5 травня за місцем служби.

Також, позивач звернувся до командира 54-ї окремої механізованої бригади (54 ОМБр, в/ч НОМЕР_1 , пп НОМЕР_3 ) із зверненням (рапортом) від 10.11.2020 року, в якому просив виплатити компенсацію за несвоєчасне звільнення у запас та несвоєчасне проведення остаточного розрахунку згідно ст. 47 КЗпП України, якою установлено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 17 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 17 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Таким чином, суд вирішує дану типову справу з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 21.08.2019 року у зразковій справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі - Закон України № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року (далі по тексту - Закон України № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі по тексту - Закон України № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону України № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року (далі по тексту - Закон України №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону України № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону України № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони України № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону України № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону України № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону України № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки".

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України № 3551-ХІІ.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі "Тимошенко проти України" (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту "законності", передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19) від 21.08.2019 року.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, Військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період з 17 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року.

Таким чином, суд для ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 17 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року.

При цьому, судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено проведення йому нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період з 17 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 17 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення зверненими на майбутнє. В цій частині права позивача не є порушеними, а отже позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині визнання незаконними та протиправними дії посадових та службових осіб військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ, НОМЕР_4 ) Міністерства оборони України щодо самовільного продовження строку дії контракту ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) до 25 квітня 2020 року та не звільнення його з військової служби, у зв`язку з закінченням строку контракту 17 квітня 2020 року, суд зазначає наступне.

17.10.2019 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України. Вказаний контракт було укладено на строк 6 місяців.

Згідно з витягом з наказу Військової частини НОМЕР_1 №120 від 25.04.2020 року старшого солдата ОСОБА_1 звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20 квітня 2020 року № 86-142 у запас за підпунктом а (у зв`язку з закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Куп`янського об`єднаного міського військового комісаріату Харківської області. З 25 квітня 2020 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а продовольчого забезпечення з 26 квітня 2020 року.

Таким чином, позивача звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20 квітня 2020 року № 86-142 у запас та з 25 квітня 2020 року позивача виключено із списків особового складу частини.

Як зазначено відповідачем, військова частина НОМЕР_1 з березня 2020 року залучена в сили і засоби операції об`єднаних сил до виконання завдань за призначенням, що унеможливлювало своєчасний обіг та доведення інформації до військовослужбовців та осіб відповідальних за виконання покладених на них завдань.

При цьому, позивач був фактично розрахований за весь час виконання обов`язків військової служби по 25.04.2020 та даний строк військової служби зараховано до вислуги позивача.

Таким чином, відповідач на час виникнення спірних правовідносинах не порушив прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними та протиправними дії посадових та службових осіб військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ, НОМЕР_4 ) Міністерства оборони України щодо самовільного продовження строку дії контракту ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) до 25 квітня 2020 року та не звільнення його з військової служби, у зв`язку з закінченням строку контракту 17 квітня 2020 року.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації моральної шкоди за несвоєчасне звільнення його з військової служби в зв`язку з закінченням строку дії контракту у сумі 260000,00 грн. (двісті шістдесят тисяч гривень) та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію моральної шкоди за несвоєчасне звільнення його з військової служби в зв`язку з закінченням строку дії Контракту у сумі 260000,00 грн. (двісті шістдесят тисяч гривень 00 коп.) (стягнути суму моральної шкоди у розмірі 260000,00 гривень), суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року по справі № 804/2252/14, від 21.02.2019 року по справі №670/499/16-а, від 28.02.2019 року по справі №804/7085/16.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зауважує, що в даному випадку для виплати на користь позивача моральної шкоди не достатньо лише зазначення про наявність останьої, натомість реальне завдання такої шкоди має бути доведено.

Так, позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову, у відповідній частині вимог, що розглядається судом.

При цьому, суд прийшов до висновку про не порушення прав позивача в частині виключення його з 25 квітня 2020 року зі списків особового складу військової частини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації моральної шкоди за несвоєчасне звільнення його з військової служби в зв`язку з закінченням строку дії контракту у сумі 260000,00 грн. (двісті шістдесят тисяч гривень) та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію моральної шкоди за несвоєчасне звільнення його з військової служби в зв`язку з закінченням строку дії Контракту у сумі 260000,00 грн. (двісті шістдесят тисяч гривень 00 коп.) (стягнути суму моральної шкоди у розмірі 260000,00 гривень).

Також, позивач у позовній заяві просив суд призначені до виплати матеріальні кошти прошу перерахувати на картковий рахунок № НОМЕР_6 .

Суд зазначає, що в даному випадку суд не наділений повноваженнями перераховувати на на картковий рахунок позивача кошти.

Крім того, суд у даному рішенні прийшов до висновку про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 17 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року.

Тобто, права позивача були відновлені належним чином.

За таких обставин, вищевказана вимога позивача задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації щодо роботи у вихідні дні за період з 19.11.2019 року по 01.04.2020 року, а саме за 19.10.2019; 20.10.2019; 26.10.2019; 27.10.2019; 01.12.2019; 07.12,2019; 08.12.2019; 14.12.2019; 15.12.2019; 21.12.2019; 22.12.2019; 11.01.2020; 12.01.2020; 18.01.2020; 19.01.2020; 25.01.2020; 26.01.2020; 08.02.2020; 09.02.2020; 15.02.2020; 16.02.2020; 22.02.2020; 23.02.2020; 29.02.2020; 07.03.2020; 08.03.2020; 09.03.2020; 21.03.2020; 22.03.2020; 28.03.2020; 29.03.2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини - 25.04.2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію щодо роботи у вихідні дні за період з 19.11.2019 року по 01.04.2020 року, а саме за 19.10.2019; 20.10.2019; 26.10.2019; 27.10.2019; 01.12.2019; 07.12.2019; 08.12.2019; 14.12.2019; 15.12.2019; 21.12.2019; 22.12.2019; 11.01.2020; 12.01.2020; 18.01.2020; 19.01.2020; 25.01.2020; 26.01.2020; 08.02.2020; 09.02.2020; 15.02.2020; 16.02.2020; 22.02.2020; 23.02.2020; 29.02.2020; 07.03.2020; 08.03.2020; 09.03.2020; 21.03.2020; 22.03.2020; 28.03.2020; 29.03.2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини - 25.04.2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ст.200 Закону України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України розподіл часу у військовій частині протягом доби і протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів. Розпорядок дня встановлюється командиром (начальником) відповідно до завдань, покладених на військову частину, та залежно від пори року. Розпорядок дня затверджується на навчальний рік (період навчання) і може уточнюватися командиром (начальником) на час проведення навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді, варті тощо з урахуванням особливостей їх виконання.

Згідно з ст. 201 Закону України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України заходи, пов`язані із забезпеченням бойової та мобілізаційної готовності військової частини, виконуються за наказом її командира в будь-який час доби з наданням військовослужбовцям не менше ніж 4 годин відпочинку на добу.

Відповідно до пункту 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Як зазначено відповідачем, позивач за час виконання завдань і також у вихідні дні за спірний період отримував винагороду за участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуваний збройної агресії Російської Федерації чи в анти терористичнійоперації, інших заходах в умовах особливого періоду відповідно до Інструкції про розміри і порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у Воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах-особливого періоду, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67. Протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації щодо роботи у вихідні дні за період з 19.11.2019 року по 01.04.2020 року, а саме за 19.10.2019; 20.10.2019; 26.10.2019; 27.10.2019; 01.12.2019; 07.12,2019; 08.12.2019; 14.12.2019; 15.12.2019; 21.12.2019; 22.12.2019; 11.01.2020; 12.01.2020; 18.01.2020; 19.01.2020; 25.01.2020; 26.01.2020; 08.02.2020; 09.02.2020; 15.02.2020; 16.02.2020; 22.02.2020; 23.02.2020; 29.02.2020; 07.03.2020; 08.03.2020; 09.03.2020; 21.03.2020; 22.03.2020; 28.03.2020; 29.03.2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини - 25.04.2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію щодо роботи у вихідні дні за період з 19.11.2019 року по 01.04.2020 року, а саме за 19.10.2019; 20.10.2019; 26.10.2019; 27.10.2019; 01.12.2019; 07.12.2019; 08.12.2019; 14.12.2019; 15.12.2019; 21.12.2019; 22.12.2019; 11.01.2020; 12.01.2020; 18.01.2020; 19.01.2020; 25.01.2020; 26.01.2020; 08.02.2020; 09.02.2020; 15.02.2020; 16.02.2020; 22.02.2020; 23.02.2020; 29.02.2020; 07.03.2020; 08.03.2020; 09.03.2020; 21.03.2020; 22.03.2020; 28.03.2020; 29.03.2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини - 25.04.2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2019 № 376 (по стройовій частині) за 2019 рік позивачу призначено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Як зазначено відповідачем, вказану матеріальну допомогу позивачу перераховано на картковий рахунок Приватбанку.

Згідно з витягом з наказу Військової частини НОМЕР_1 №120 від 25.04.2020 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу з 25.04.2020 року.

Також, у вищевказаному наказі вказано, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.08.2008 року № 260 позивач неотримав.

Відповідно до пп. 3 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова № 704) надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів. Умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України (п.п. 7, 8 Постанови № 704).

Відповідно до п. 4 розд. І Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає, серед іншого, одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби.

Згідно з абз. 3 п. 7 розд. І Порядку № 260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 9 розд. ХХIV Порядку № 260 передбачено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Згідно з п. 1 наказу Міністерства оборони України "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік" №65 від 15.02.2018 (далі - Наказ № 65) першому заступнику Міністра оборони України, заступникам Міністра оборони України, заступнику Міністра оборони України з питань європейської інтеграції, державному секретарю Міністерства оборони України, начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України, Голові Державної спеціальної служби транспорту, командувачу об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України, командувачам видів Збройних Сил України, командувачу Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, командувачу Сил спеціальних операцій України, командувачу Сил логістики Збройних Сил України, керівникам структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, начальнику Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, начальнику Озброєння Збройних Сил України, начальнику Тилу Збройних Сил України, начальнику Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, командирам (начальникам) з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів та установ (в межах повноважень), наказано, зокрема, утримувати чисельність військовослужбовців, працівників і здійснювати фактичні видатки на грошове забезпечення, заробітну плату, включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі на ці цілі.

Пунктами 7,9 Наказу № 65 встановлено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2018 році здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами та рішеннями Міністра оборони України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такої послідовності щодо здійснення виплат: розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду; грошова допомога для оздоровлення; інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород). Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.

У постановах від 11 липня 2019 року у справі №807/1920/16 (адміністративне провадження №К/9901/29489/18) та від 21 травня 2020 року по справі №807/1652/16 (адміністративне провадження №К/9901/23090/18) Верховний Суд дійшов висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є додатковим видом одноразового грошового забезпечення військовослужбовців. Керівникам державних органів надається право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В наказі Військової частини НОМЕР_1 №120 від 25.04.2020 року вказано, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.08.2008 року № 260 позивач неотримав.

При цьому, судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено того, що Військовою частиною НОМЕР_1 видавались накази про виплату матеріальної допомоги за 2020 рік, які видаються виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату, як то передбачено пунктами 7, 9 Наказу № 65.

Отже, в даному випадку підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплати вказану допомогу немає.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації щодо відшкодування витрат на відрядження за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, у сумі 1889,20 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 20 коп.) та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію щодо відшкодування витрат на відрядження за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, у сумі 1889,20 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 20 коп.), суд зазначає наступне.

Інструкція про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 року №105 (далі по тексту - Інструкція № 105) визначає особливості направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження в межах України та механізм відшкодування витрат на відрядження.

Згідно з п.9 Інструкції № 105 підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 10 Інструкції № 105 окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням).

Відповідно: до абзацуіб пункту 11 Інструкції № 105 сума добових визначається із урахуванням наказу про відрядження та відповідних первинних документів.

Пунктом 13 Інструкції № 105 встановлено, що витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Згідно з п.18 Інструкції № 105 витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, рахунків, отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого військовослужбовця, у тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Відповідно до пункту 20 Інструкції № 105 виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них).

Відмітки засвідчуються підписом та гербовою печаткою: в апараті Міністерства оборони України керівника структурного підрозділу Міністерства оборони України або його заступника; у Генеральному штабі Збройних Сил України керівника структурного підрозділу Генерального штабу Збройних Сил України або його заступника; в інших органах військового управління керівника органу військового управління або його заступника; у з`єднанні командира з`єднання або його заступника; у військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях командира (начальника, керівника) військової частини (військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, установи, організації) або його заступника; в установах, організаціях, на підприємствах та інших органах державної влади посадової особи, яка має право засвідчувати документи гербовою печаткою.

Згідно з абз.10 пункту 24 Інструкції № 105 виплата добових військовослужбовцям не здійснюється за дні, коли вони (у передбачених законодавством випадках) забезпечуються триразовим харчуванням за рахунок держави, а також за період, коли відрядженому здійснюються польові виплати (морське грошове забезпечення).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.10.2019 № 319 позивач вибув у відрядження з військової частини НОМЕР_1 м. Чугуїв до військової частини НОМЕР_9 смт. Десна з 31.10.2019 року на 58 днів по 27.12.2019 року.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.11.2019 № 348 позивач фактично повернувся із відрядження з військової частини НОМЕР_9 смт. Десна до військової частини НОМЕР_1 м. Чугуїв 29.11.2019 року.

При цьому, судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено того, що ним після повернення з відрядження до Військової частини НОМЕР_1 було подано посвідчення про відрядження з відмітками про вибуття та прибуття з відрядження, закріплені печаткою військової частини НОМЕР_9 , НОМЕР_1 .

Таким чином, у відповідача були відсутні правові підстави для виплати позивачу витрат на відрядження за оскаржуваний період.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації щодо відшкодування витрат на відрядження за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, у сумі 1889,20 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 20 коп.) та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію щодо відшкодування витрат на відрядження за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, у сумі 1889,20 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 20 коп.)

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації щодо відшкодування витрат на дієтичне харчування (дієта № 5) за період з 08 січня по 27 січня 2020 року, з 06 лютого по 10 березня 2020 року, з 17 березня по 30 березня 2020 року та витрат на придбання препарату MPІVIROPACK Plus, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, на загальну суму 22000,00 грн. (двадцять дві тисячі гривень 00 коп.) та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію щодо відшкодування витрат на дієтичне харчування (дієта № 5) за період з 08 січня по 27 січня 2020 року, з 06 лютого по 10 березня 2020 року, з 17 березня по 30 березня 2020 року та витрат на придбання препарату MPIVІROPACK Plus, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, на загальну суму 22000 грн. (двадцять дві тисячі гривень), суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 затверджено норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань.

Так, вказаною постановою Кабінету Міністрів України зокрема затверджено норму №5 - лікувальну.

Відповідно до пункту 1 примітки до норми № 5 - лікувальна за цією нормою за рахунок держави харчуванням забезпечуються хворі, які відповідно до законодавства мають право на лікування або обстеження у військово-медичних та медичних закладах МВС, ДСНС (госпіталях, клініках, стаціонарах та інших медичних закладах, а також у медичних батальйонах, ротах, загонах тощо), за винятком хворих, які забезпечуються харчуванням за нормою № 2.

За таких обставин, за нормою №5 - лікувальна за рахунок держави харчуванням забезпечуються хворі, які відповідно до законодавства мають право на лікування або обстеження у військово-медичних та медичних закладах.

Відповідно до наданої позивачем виписки із медичної картки стаціонарного хворого №10898 лікування він пройшов.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 не затверджено такої норми харчування, як «№5 - дієтична».

Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 затверджено таку норму харчування, як «№ 9 дієтична».

Відповідно до пункту 1 примітки до норми № 9 - дієтична за цією нормою за рахунок держави забезпечуються дієтичним харчуванням військовослужбовці, які страждають на хвороби органів травлення і харчуються в їдальнях військових частин: а) військовослужбовці строкової військової служби; б) інженерно-технічний склад, який безпосередньо обслуговує літальні апарати; в) курсанти та слухачі, які не мають офіцерських звань; г) військовослужбовці строкової військової служби, пов`язаної із здійсненням стрибків з парашутом; ґ) військовослужбовці, які проходять службу у місцевості із складними кліматичними умовами на висоті понад 1000 метрів над рівнем моря; д) військовослужбовці, які проходять службу на надводних кораблях. Зарахування на харчування за цією нормою здійснюється згідно з наказом командира військової частини на підставі висновків начальника медичної служби військової частини. Термін забезпечення дієтичним харчуванням не повинен перевищувати 3 місяців. Одночасно на дієтичне харчування може бути зараховано не більш як 2 відсотки особового складу, який харчується в їдальні військової частини.

За таких обставин, зарахування на харчування за нормою № 9 дієтична здійснюється згідно з наказом командира військової частини на підставі висновків начальника медичної служби військової частини.

Судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено складення висновків начальника медичної служби військової частини, на підставі якого міг бути складеним відповідний наказ командира військової частини.

При цьому, позивач зокрема просив суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щодо відшкодування витрат на дієтичне харчування (дієта № 5).

Відповідно до наданої позивачем виписки із медичної картки стаціонарного хворого визначено рекомендації виключно позивачу, а не командуванню військової частини НОМЕР_1 . Так, згідно вказаної виписки рекомендовано зокрема дотримання дієтичного харчування стіл №5 - протягом 6 місяців та продовжити прийом софосбувір/ледіпасвір 400/900 мг. 1 табл. на добу зранку - 12 тижнів.

Разом з цим, у вказаній рекомендації не зазначено про прийом препарату MPIVІROPACK Plus.

Позивачем в позовній заяві зазначено, що дієтичне харчування вдалось забезпечити лише за рахунок самостійного придбання, яка вважається дієтичною, за власні грошові кошти. Також, зазначено, що ним було витрачено на придбання противірусного препарату MPIVІROPACK Plus за період лікування.

При цьому, позивачем не надано належних доказів понесених витрат.

Таким чином, позовні вимоги у даній частині є необгрунтованими та безпідставними.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації щодо відшкодування витрат на дієтичне харчування (дієта № 5) за період з 08 січня по 27 січня 2020 року, з 06 лютого по 10 березня 2020 року, з 17 березня по 30 березня 2020 року та витрат на придбання препарату MPІVIROPACK Plus, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, на загальну суму 22000,00 грн. (двадцять дві тисячі гривень 00 коп.) та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію щодо відшкодування витрат на дієтичне харчування (дієта № 5) за період з 08 січня по 27 січня 2020 року, з 06 лютого по 10 березня 2020 року, з 17 березня по 30 березня 2020 року та витрат на придбання препарату MPIVІROPACK Plus, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, на загальну суму 22000 грн. (двадцять дві тисячі гривень).

22.02.2021 року позивачем подано до суду клопотання, в якому просив ухвалити додаткове рішення у справі № 520/18214/2020 в частині встановлення судового контролю за виконанням судового рішення військовою частиною НОМЕР_1 .

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі, суд зазначає, що згідно приписів ч.1 ст. 382 КАС України, встановлення такого контролю є правом, а не обов`язком суду, відповідно до фактичних обставин справи.

В даній справі суд не вбачає підстав для застосування судового контролю.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

22.02.2021 року позивачем подано до суду заяву, в якій просив стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) судових витрат пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи у сумі 6313,00 грн. (шість тисяч триста тринадцять гривень 00 копійок).

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано товарний чек ФОП ОСОБА_2 № б/н від 09.11.2020 року щодо виготовлення печатної форми звернення до Командира в/ч НОМЕР_1 на суму 310,00 грн., товарний чек ФОП ОСОБА_2 № б/н від 15.12.2020 року щодо виготовлення печатної форми позовної заяви та заяви про розгляд на суму 3800,00 грн., товарний чек ФОП ОСОБА_2 № б/н від 19.02.2021 року щодо виготовлення печатної форми відповіді на відзив на суму 1557,00 грн., товарний чек ФОП ОСОБА_2 № б/н від 20.02.2021 року щодо виготовлення печатної форми цієї заяви про ухвалення додаткового рішення на суму 586,00 грн., фіскальний чек від 10.11.2020 року про оплату поштового відправлення на суму 17,00 грн., фіскальний чек від 20.02.2021 року про оплату поштового відправлення на суму 21,50 грн., фіскальний чек від 20.02.2021 року про оплату поштового відправлення на суму 21,50 грн.

Відповідно до ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Позовна заява може бути складена шляхом заповнення бланка позову, наданого судом.

На прохання позивача службовцем апарату адміністративного суду може бути надана допомога в оформленні позовної заяви.

В позовній заяві зазначаються: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника.

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно зі статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами другою - четвертою статті 162 цього Кодексу. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дасть змогу позивачу підготувати свої пояснення, міркування та аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2, ч.3, ч.4 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України відзив повинен містити: 1) найменування (ім`я) позивача і номер справи; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) відповідача, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти, за наявності; 3) у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем; 4) обставини, які визнаються відповідачем; 5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Згідно з ч.1 ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Отже, вказаними приписами закону передбачено вимоги до заяв по суті, заяв та клопотань.

Зі змісту наданих до суду товарних чеків ФОП ОСОБА_2 встановлено такі найменування послуг: «Набор текста "Звернення до Командира Військової частини НОМЕР_1 ", Разработка и согласование макета документа, Печать документа "Звернення до Командира в/ч НОМЕР_1 ", сканирование А3 - А4, обработка изображений А3 - А4, Встраивание изображений в текст, Разработка и согласование макета документа, Набор текста "ПОЗОВНА ЗАЯВА", Печать документа "ПОЗОВНА ЗАЯВА", Набор текста "Відповідь на відзив", Разработка и согласование макета документа, Печать документа "Відповідь на відзив", Набор текста "Заява про ухвалення додаткового рішення", Разработка и согласование макета документа, Печать документа "Заява про ухвалення додаткового рішення", сканирование А3 - А6, обработка изображений А3 - А6, Встраивание изображений в текст».

Проте, приписами КАС України не передбачено вимоги до форми заяв по суті, заяв та клопотань, а саме складання їх у формі сканування, обробки зображень, встраювання зображень до тексту.

Крім того, позивачем не обгрунтовано та не доведено надання послуг «Разработка и согласование макета документа».

При цьому, позивачем не обгрунтовано ціни одиниць вказаних послуг, а тому і необгрунтовано кулькуляцію останніх.

За таких обставин, суд не може вважати обгрунтованими витрати на виготовлення печатної форми звернення до Командира в/ч НОМЕР_1 , на виготовлення печатної форми позовної заяви та заяви про розгляд, на виготовлення печатної форми відповіді на відзив, на виготовлення печатної форми цієї заяви про ухвалення додаткового рішення.

Таким чином, вказані витрати на користь позивача стягненню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 60,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання незаконними та протиправними дії, визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 17 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 17 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати в сумі 60 (шістдесят) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.