Справа № 160/559/21
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2021 року Справа № 160/559/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
14.01.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:
- від 20.10.2020 р. № 1114-0412-0461 форми «Ф», прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області;
- від 20.10.2020 № 1115-0412-0461 форми «Ф», прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області;
- від 20.10.2020 № 1116-0412-0461 форми «Ф», прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 р. позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позову протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення позову без руху шляхом надання суду оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 2847,02 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Копію ухвали суду від 25.01.2021 р. надіслано позивачу засобами електронного зв`язку 25.01.2021 року, що підтверджується електронним повідомленням, наявним в матеріалах справи. Відповідачем отримано вказану ухвалу разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами 02.02.2021 року, що підтверджується розпискою представника відповідача від 02.02.2021 року, наявною в матеріалах справи.
З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що спірні податкові повідомлення прийняті правомірно, тому просив відмовити у задоволенні позову.
26.02.2021 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про необґрунтованість доводів відповідача, наведених у відзиві на адміністративний позов.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до свідоцтва про право власності від 07.11.2002 року, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_1 належить частина будівлі гаражу літ. М-1: приміщення №№ 4, 5 загальною площею 207,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі в розмірі земельного податку за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п.3.2 Договору).
Пункт 3.3 Договору - розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку.
Пункт 3.4 Договору - сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її у повному обсязі до закінчення терміну дії договору.
Термін дії договору визначений у п.2.1 цього Договору: «Земельна ділянка передається до 25.04.2018 р. Після закінчення терміну договору його дія скінчується.».
Орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі в розмірі земельного податку за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п.3.2 Договору).
Пункт 3.3 Договору - розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку.
Пункт 3.4 Договору - сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її у повному обсязі до закінчення терміну дії договору.
Термін дії договору визначений у п.2.1 цього Договору: «Земельна ділянка передається до 25.04.2018 р. Після закінчення терміну договору його дія скінчується.».
Орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі в розмірі земельного податку за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п.3.2 Договору).
Пункт 3.3 Договору - розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку.
Пункт 3.4 Договору - сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її у повному обсязі до закінчення терміну дії договору.
Термін дії договору визначений у п.2.1 цього Договору: «Земельна ділянка передається до 25.04.2018 р. Після закінчення терміну договору його дія скінчується.».
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесені наступні податкові повідомлення-рішення:
- податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 20.10.2020 № 1114-0412-0461, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за податковий період 2020 року в сумі 49 355,63 грн. (а.с. 5);
- податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 20.10.2020 № 1115-0412-0461, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за податковий період 2020 року в сумі 44 261,99 грн. (а.с. 6);
- податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 20.10.2020 № 1116-0412-0461, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за податковий період 2020 року в сумі 103 102,32 грн. (а.с. 7).
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України (далі - ПК України) підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Згідно з пунктами 288.2., 288.3., 288.4. статті 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки; об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Частиною 2 статті 16 цього ж Закону встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України або за результатами аукціону.
Статтею 181 Цивільного кодексу України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Згідно зі статтею 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Частиною 1 статті 210 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Момент виникнення прав на земельну ділянку визначений статтею 125 Земельного кодексу України, відповідно якої право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що нарахування сплата орендної плати за земельну ділянку здійснюється на підставі договору оренду та право оренди земельної ділянки виникає з моменту його державної реєстрації.
З матеріалів справи встановлено,що договори оренди позивача з Дніпропетровською міською радою припинили дію із закінченням строку, на який були укладені - 25.04.2018 року.
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 ПК).
Таким чином, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Також, Верховним Судом у постанові від 19.11.2020 року у справі № 140/1319/19 (К/9901/1297/20) висловлено наступну правову позицію.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 ПК).
Частинами першою та другою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до статей 125 і 126 цього ж Кодексу, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
За приписами частини третьої статті 7 Закону України "Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), а також Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року (справа №825/308/17), від 19 червня 2018 року (справа №822/2696/17), від 17 грудня 2019 року (справа № 804/4739/16).
Щодо твердження позивача про відсутність підстав для нарахування податкових зобов`язань з рендної плати за землю у зв`язку із закінченням строку дії договорів оренди, суд зазначає наступне.
Відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.01.2014 року №25 «Про затвердження Узагальнюючої податкової консультації щодо орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності» правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору найму обумовлені статтею 764 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновлені договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Враховуючи норми чинного законодавства, якщо договір оренди земель державної та комунальної власності підлягає поновленню і платник продовжує користуватися такою земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та не отримав письмового заперечення від орендодавця щодо використання земельної ділянки, то до поновлення у встановленому порядку договору оренди земельної ділянки такий платник буде сплачувати орендну плату відповідно до умов попереднього договору, але не нижче розміру, встановленого підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Кодексу.
Так, відповідно до п.п. 288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) в редакції станом на 01.01.2016 року, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки.
Судом встановлено, що Дніпровською міською радою прийнято рішення від 13.07.2016 року №7/11 про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.10 року №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», яким встановлено розмір ставки плати за користування земельними ділянками у розмірі 3%.
Згідно рішення від 15.07.2015 року №3/65 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.10 року №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста розмір ставки орендної плати за земельні ділянки встановлено у розмірі 3% від суми нормативної грошової оцінки.
З 01.01.2016 року рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року за №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська», керуючись ст. 12 Земельного кодексу України, ст. 15, 18 Закону України «Про оцінку землі», ст. 9 Закону України «Державну експертизу землевпорядної документації», ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Постановою Кабінету Міністрів України «Про Методику нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» введено в дію нормативну грошову оцінку земель по м. Дніпропетровську.
Як встановлено судом, у користуванні ОСОБА_1 знаходяться наступні земельні ділянки:
Доводи позивача стосовно того, що вона не користується земельними ділянками з посиланням на акт про пожежу від 23.09.2018 р. не враховуються судом.
Вказаний акт не є підтвердженням того, що майно, належне позивачу, є не придатним до користування. Крім того, акт датований 23.09.2018 р. та не може свідчити про стан майна на момент нарахування орендної плати за землю.
Право власності позивача на нерухоме майно на момент розгляду справи не припинено, нерухоме майно знаходиться на земельних ділянках.
Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Відповідно до листа відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17.05.2019 № 18-4-0.38-766/107-19 нормативна грошова оцінка 1 кв. м. зазначених земельних ділянок за адресою: м. Дніпро, вул. Артільна, 10 становить: за 2019 рік 5854,76 грн. (Кф=3,0).
Ставка податку на 2020 рік визначена відповідно до пункту 20 (таблиця) Додатку 1 до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 р. №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» (набрало чинності з 01.01.2018 р.) у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
Розрахунок податку проведено за формулою:
S - площа земельної ділянки;
НГО - нормативна грошова оцінка земельних ділянок за 1 кв.м.;
3% - ставка податку.
Таким чином, розрахункова сума податку за 2020 рік складає:
- 281 кв.м * 5854,76 грн. * 3% = 49 355,63 грн.;
- 252 кв.м * 5854,76 грн. * 3% = 44 261,99 грн.;
- 587 кв.м* 5854,76 грн.* 3% = 103 102,32 грн.
Додатком 1 до Наказу №489, який має назву "Коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки Кф)" визначено дві примітки наступного змісту:
1) для земельних ділянок, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0;
2) у разі якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0.
При цьому, пунктом 1 розділу ІІІ наведеного Наказу №489 встановлено, що за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи (додаток 8) як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (додаток 9).
Таким чином із аналізу наведених норм видно, що з 1 січня 2017р. визначення Кф знаходиться у прямій залежності від внесення чи не внесення інформації про таку земельну ділянку до відомостей Державного земельного кадастру. При цьому, у разі, якщо така інформація у ДЗК не внесена при розрахунку НГО має застосовуватися Кф 3,0 згідно Примітки 1 Додатку 1 до Наказу №489, а ч. 3 ст.26 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та пункт 1 розділу ІІІ наведеного Наказу №489 свідчать про те, що внесення даних до ДЗК щодо земельних ділянок здійснюється лише за заявою власника або користувача такої земельної ділянки.
Таким чином, з аналізу наведеного, можна дійти висновку, що у спірний період до земельних ділянок, яка перебувають у позивача у користуанні, підлягав застосуванню Кф у значенні 3,0 виходячи з вимог Примітки 1 Додатку 1 до Наказу №489.
Твердження позивача стосовно того, що земельні ділянки, передані в оренду для розміщення проїзду, не є об`єктом оподаткування земельним податком, не приймаються судом до уваги.
Відповідно до пп. 283.1.4 п. 283.1 ст. 283 Податкового кодексу України не сплачується податок за: землі дорожнього господарства автомобільних доріг загального користування - землі під проїзною частиною, узбіччям, земляним полотном, декоративним озелененням, резервами, кюветами, мостами, штучними спорудами, тунелями, транспортними розв`язками, водопропускними спорудами, підпірними стінками, шумовими екранами, очисними спорудами і розташованими в межах смуг відведення іншими дорожніми спорудами та обладнанням, а також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме:
а) паралельні об`їзні дороги, поромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючі з`їзди, захисні насадження, шумові екрани, очисні споруди;
б) майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, склади, гаражі, резервуари для зберігання паливно-мастильних матеріалів, комплекси для зважування великогабаритного транспорту, виробничі бази, штучні та інші споруди, що перебувають у державній власності, власності державних підприємств або власності господарських товариств, у статутному капіталі яких 100 відсотків акцій (часток, паїв) належить державі.
Позивачем не надано доказів, що земельні ділянки, надані в оренду для фактичного розміщення проїзду, відносятся до зазначених в пп. 283.1.4 п. 283.1 ст. 283 Податкового кодексу України.
Враховуючи вищенаведені обставини та норми законодавства, суд приходить до висновку, шо при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у звязку з чим дані податкові повідомлення-рішення є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з положеннями ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у справі не стягуються.
Керуючись ст.ст. 244, 245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.
Судові витрати у справі не здійснюються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук