Справа № 160/9/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2021 року Справа № 160/9/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняСітайло О.В.
позивач представник позивача представник відповідача ОСОБА_1 Шкуро Ю.А. Лейченко І.М.
04.01.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що з 08.09.2020 по 09.09.2020 року здійснювався позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань виявлення неоформлених трудових відносин. Вказане інспекційне відвідування проводилось у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому здійснюють господарську діяльність: ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що інспекційне відвідування проводилось у відділі ФОП ОСОБА_1 , де на робочому місці знаходилась продавець ОСОБА_3 , яка, в свою чергу, на вимогу перевіряючого надала усі необхідні документи. Отримавши припис про надання документів, позивач надав перевіряючому усі необхідні документи, з яких перевіряючий встановив, що у позивача є два наймані працівники: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Внаслідок дослідження документів та не виявлення порушень у ФОП ОСОБА_1 перевіряючий перейшов до відділу ФОП ОСОБА_2 , де ФОП ОСОБА_2 чекала жінка для проходження співбесіди та подальшого працевлаштування. ФОП ОСОБА_2 проінформувала перевіряючого, що у ї відділі працює один продавець, у зв`язку з чим вона шукає другого та проводить з бажаючими співбесіди з приводу працевлаштування. Як зазначає позивач, під час другого відвідування ФОП ОСОБА_2 проводила інструктаж та співбесіду з жінкою, яку налякав інспектор, внаслідок чого вона втекла в підсобне приміщення та в подальшому відмовилась від працевлаштування.
06.01.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
21.01.2021 року Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що підставою для проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення підприємницької діяльності стала інформація, отримана в ході проведення інформаційного відвідування на виконання доручення голови Державної служби України з питань праці від 09.06.2020 №Д-189/1/4.4.1-20. Також відповідач зауважив, що під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за місцем його підприємницької діяльності у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » знаходилось два продавці. Одна з них це ОСОБА_3 , яка надала усі необхідні документи на підтвердження трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 , інша представитись та надати пояснення свого перебування за прилавком відмовилась та потім втекла з магазину. При повторному відвідування другий продавець знову знаходилась в магазині за прилавком та обслуговувала покупців. Після того як другий продавець побачив перевіряючого, вона втекла до підсобного приміщення, будь-які пояснення відмовилась надати. На підтвердження трудових відносин позивача з продавцями, їм було надано документи про прийняття на роботу: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка в свою чергу 08.09.2020 року була вихідна, та згідно особової картки працівника ОСОБА_4 перевіряючим було встановлено, що продавець, яка замкнулась у підсобному приміщенні не є ОСОБА_4 . Отже, позивачем було допущено до роботи невстановлену особу без укладення трудового договору. Внаслідок вищевикладеного було винесено оскаржувану постанову. Відповідач зауважив, що під час перевірки та винесення постанови посадові особи керувались нормами чинного законодавства та діяли в межах закону.
21.01.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання представника ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін задоволено.
Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Викликано та допитано у якості свідків ОСОБА_2 по адміністративній справі №160/9/21.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
Позивачем у справі витупає фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , який здійснює свою діяльність на загальній системі оподаткування.
Відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 03.09.2020 року №318-І, на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 04.09.2020 №607-Н, провідним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні Дмитерко В.П. в період з 07.09.2020 року по 09.09.2020 року проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення не оформлених трудових відносин за період з 07.09.2020 року по 09.09.2020 року.
08.09.2020 року в межах інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 встановлено, що в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_3 , на момент відвідування на робочому місці знаходились два продавці, які під час відвідування обслуговували споживачів. Про початок інспекційного відвідування в журналі реєстрації перевірок №1 ФОП ОСОБА_1 був зроблений відповідний запис 0 08:45 08.09.2020 року.
При встановленні осіб, які обслуговували споживачі під час інспекційного відвідування, було встановлено, що одна з продавців це ОСОБА_3 , яка працює у ФОП ОСОБА_1 на підставі трудового договору. Особу другого продавця встановити не вдалося.
Згідно наданих документів для перевірки, встановлено що кількість найманих працівників ФОП ОСОБА_1 становить дві особи, а саме:
1) ОСОБА_3 , яка працевлаштована на підставі трудового договору від 01.09.2020 року, наказу про прийняття на роботу від 31.08.2020 року та відповідним повідомлення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 31.08.2020 року про прийняття працівника на роботу;
2) ОСОБА_4 , яка працевлаштована на підставі трудового договору від 01.10.2012 року та наказу про прийняття на роботу від 01.10.2012 року.
Згідно наданого ФОП ОСОБА_1 табелю виходу на роботу за вересень 2020 року, ОСОБА_4 вихідна.
О 12:30 08.09.2020 року при повторній перевірці ФОП ОСОБА_1 другий продавець невстановлена особа знаходилась на робочому місці за прилавком.
Документів для встановлення особи та підтвердження працевлаштування другого продавця ФОП ОСОБА_1 не надав. Згідно наданих документів, перевіряючим було встановлено, що другий продавець це не ОСОБА_4 .
16.09.2020 року провідним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні Дмитерко В.П. на адресу позивача надана відповідь №178/4.3-20 щодо розгляду зауважень на акт інспекційного відвідування, у якій зазначено, що заперечення розглянуті, але наведені доводи не спростовують зазначених порушень.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно з статтею 162 Конвенції Міжнародної організації № 81 1947 року, ратифікованої Законом № 1985-ІV (1985-15) від 08.09.2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їх повноваження, зокрема мають право здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.
Відповідно до статті 16 Конвенції Міжнародної організації № 81 1947 року, ратифікованої Законом № 1985-ІV (1985-15) від 08.09.2004 року, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.
Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України(далі КЗпП України) та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» (Конвенцію ратифіковано Законом №1985-IV від 08.09.2004) Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:
a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;
b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та
c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:
i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;
iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;
iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.
У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків
Так, відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, законодавець визначив, що порядок здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю повинен бути визначений Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію цієї правової норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 823), згідно із п. 2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до підпункту 5 пункту 4 та пункту 50 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджененаказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року № 340(далі - Положення № 340) Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.
Частинами 4, 5 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті1, статті3, частини першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті4, частин першої-четвертої статті5, частини третьої статті6, частин першої-четвертої та шостої статті7, статей 9,10,19,20,21, частини третьої статті 22 цього Закону(частина 5статті 2 Закону №877-V).
Відповідно до пункту 1 Порядку №823 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Згідно з пунктом 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав, зокрема, рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Стосовно твердження позивача про те, що перевіряючими не доведено, що саме позивачем допущено до роботи невстановлену особу без укладання трудового договору, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини 1 статті 3, статей 4, 21, 23, 24, частини 2 статті265 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
З аналізу зазначених положень законодавства видно, що за трудовим договором працівник приймається на роботу та включається до штату підприємства для виконання трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, посадою, професією та такому працівнику гарантується заробітна плата, гарантії, пільги, після завершення роботи трудова діяльність не припиняється та такий працівник підкоряється внутрішньому трудовому розпорядку підприємства.
Відтак, власник підприємства, який використовує найману працю, повинен укласти трудовий договір з працівником.
Щодо доводів позивача, що невстановлена особа, яка на час перевірки виконували функції продавця, провадила свою діяльність у відділі ФОП ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.
Приміщення магазину продовольчих товарів загальною площею 49,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , означене підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , яка наявна в матеріалах справи.
Водночас доводи представника позивача, що дане приміщення належить на праві спільної сумісної власності подружжю, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не віднайшли свого відображення в матеріалах справи.
Отже, судом встановлено, що приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та в якому проводилось інспекційне відвідування працівниками Держпраці 08.09.2020 року належить на праві приватної власності виключно ОСОБА_1 .
Водночас, з доказів, наданих позивачем та відповідачем, не можливо встановити, що приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , поділено на два відділи та відсутня можливість встановити, в якому саме відділі провадить підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 .
Отже, суд встановив з матеріалів справи та дана обставина не заперечувалась позивачем та свідком ОСОБА_2 , що на час інспекційного відвідування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , в приміщенні даного магазину знаходилась невстановлена особа, яка під час інспекційного відвідування виконувала функцію продавця, а саме продала споживачу хліб та воду.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що твердження представника позивача та позивача, що невстановлена особа працювала та знаходилась саме у відділі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому провадить підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 , є хибними та такими, які не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Окремо суд звертає увагу, що з показань свідка ОСОБА_2 вбачається, що невстановлена особа перебувала в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під час інспекційного відвідування без належних на те документів, а саме відсутні наказ про стажування та договір про стажування. Також з пояснень свідка встановлено, що будь-які інші документи стосовно даної невстановленої особи відсутні як у ФОП ОСОБА_1 так і у ФОП ОСОБА_2 .
Окрім цього, ОСОБА_2 у судовому засіданні зауважила, що вона шукає продавця, у зв`язку з чим давала оголошення в газету «Сила».
Суд зазначає, що матеріали справи не містять копії даної газети з оголошенням
ОСОБА_2 показань ОСОБА_2 вбачається, що оголошення, опубліковане в газеті «Сила» містить наступну інформацію: «Потребується продавець в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », водночас свідок зауважив, що оголошення не містить детальної інформації в який саме відділ потребується продавець.
Також суд звертає увагу, що дана невстановлена особа була зафіксована перевіряючим двічі у магазині, а саме на початку інспекційного відвідування о 08:45 та о 12:30 при повторному відвідування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в свою чергу, свідок, до якого з його слів прийшла працевлаштовуватись невстановлена особа не змогла назвати ім`я та прізвище даної особи.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують здійснення ФОП ОСОБА_2 діяльності за адресою: АДРЕСА_4 (ні договору оренди, ні інших документів). Про відсутність таких документів зазначала і представник позивача та свідок.
При цьому, суд не може прийняти як доказ дозвіл на розміщення об`єкту торгівлі та послуг №562 від 16.01.2003 року, виданий ФОП ОСОБА_2 , оскільки в ньому зазначено іншу адресу, а саме - АДРЕСА_3 .
Отже, дослідивши матеріали справи та заслухавши покази свідка ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_1 за місцем підприємницької діяльності було допущено невстановлену особу без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника даного приміщення, а також без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, чим порушено норми статей 21 та 24 Кодексу законів про працю України.
Верховний Суд в постанові від 04.09.2020 року по справі №160/8039/18 дійшов висновку, що особа має право реалізовувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору або цивільно-правового, водночас зазначене залежить від характеру праці, але якщо ці відносини мають ознаки трудових, то відповідно до імперативних положень частини третьої статті 24 КЗпП України роботодавцю забороняється залучати працівника до роботи без укладення трудового договору в усній або письмовій формі.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави для скасування оскаржуваного припису відсутні.
Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.1,4 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 01 березня 2021 року.

Суддя В.В. Горбалінський