Справа № 522/3020/21
Суддя: Федчишена Т. Ю.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/3020/21
Провадження № 2-а/522/161/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.

за участі секретаря судового засідання Гаркуші Є. О.

перекладача Нішонова Р.

представника позивача Погожого Д. В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Бугаєнка Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 , громадянина Республіки Узбекистан, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2021 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі ГУ ДМС України) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (надалі - відповідач), громадянина Республіки Узбекистан, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення за межі території України.

В обґрунтування позову зазначено, що у липні 2020 року працівниками поліції виявлено та доставлено до Приморського РВ у м. Одесі ГУ ДМС в Одеській області ОСОБА_1 , громадянина Республіки Узбекистан, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки встановлено, що відповідач прибув до України 24 жовтня 2019 року легально, на підставі паспортного документа громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордон, який на момент перевірки відсутній у зв`язку з його втратою. На даний час відповідач на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 14 липня 2020 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Того ж дня Приморським РВ ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про примусове повернення відповідача у країну походження та зобов`язано його залишити територію України у строк до 03 серпня 2020 року. У зазначений строк відповідач не виїхав, із заявою про добровільне повернення, а також із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до органів міграційної служби не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає. 18 лютого 2021 року відповідача повторно виявлено та притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням правил перебування іноземців в Україні.

Посилаючись на те, що відомості про перебування відповідача на території України на законних підставах відсутні, останній прибув на територію України 24 жовтня 2019 року та з того часу не вчинив жодних дій для легалізації свого перебування на території України, рішення про примусове повернення у встановлений строк самостійно не виконав, у зв`язку з цим позивач просить примусово видворити ОСОБА_1 , громадянина Республіки Узбекистан, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 лютого 2021 року указана справа передана на розгляд судді Федчишеній Т. Ю.

Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року позовну заяву ГУ ДМС в Одеській області залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви протягом двох днів з моменту отримання копії ухвали.

На виконання вимог ухвали, представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, указана заява з додатками отримана суддею 23 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача Погожий Д. В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бугаєнко Д. Б. у судовому засіданні позовні вимоги визнали у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 14 липня 2020 року співробітниками Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області за адресою: вул. Градоначальницька, 33 в м. Одесі було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході перевірки законності перебування на території України ОСОБА_1 було встановлено, що він прибув в Україну 24 жовтня 2019 року на підставі паспортного документа громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , який на момент перевірки у нього відсутній.

Постановою Приморського районного відділу у місті Одесі Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області від 14 липня 2020 року ПН МОД № 003257 ОСОБА_1 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МОД № 003229 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн (а. с. 11).

Враховуючи, що відповідач своїми діями порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 14 липня 2020 року Приморським РВ ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 46 про примусове повернення ОСОБА_1 в країну походження та зобов`язано його залишити територію України у термін до 03 серпня 2020 року (а. с. 15-16).

У визначений термін ОСОБА_1 з території України не виїхав.

18 лютого 2021 року ОСОБА_1 повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області спільно з співробітниками ВБЗПТЛ ГУНП в Одеській області та працівниками національної гвардії України за адресою: ринок «Привоз», Приморський р-н, м. Одеса та доставлено до ГУ ДМС України в Одеській області, установлено, що у нього відсутній паспортний документ (а. с. 19).

Згідно з довідкою про особу, виданою ГУ ДМС України в Одеській області 18.02.2021, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Республіки Узбекистан, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , документ, що посвідчує особу відсутній, інформація про особу за обліками ДМС відсутня (а. с. 20).

Постановою Приморського районного відділу у місті Одесі Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області від 18 лютого 2021 року ПН МОД № 004463 ОСОБА_1 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МОД № 004419 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5 100 грн (а. с. 21).

18 лютого 2021 року о 16 год. 38 хв. ОСОБА_1 затримано, про що свідчить протокол № 65014 про адміністративне затримання (а. с. 22).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Так, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон № 3773-VI).

За змістом ст. 3 цього Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 2 ст. 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Статтею 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Тобто, процедурі видворення іноземця або особи без громадянства передує прийняття компетентним органом рішення про його примусове повернення, яке може бути оскаржено до суду, а також ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 333/3933/19 (2-а/333/6/20) провадження № К/9901/18168/20

Як слідує з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідач перебуває на території України незаконно, відповідно до прийнятого рішення про примусове повернення № 46 від 14 липня 2020 року ОСОБА_1 повинен був самостійно залишити територію України, тобто виїхати до будь-якої країни світу, в строк зазначений у рішенні - до 03 серпня 2020 року.

Вищевказане рішення відповідач отримав 14.07.2020, про що свідчить його розписка.

Проте у добровільному порядку у встановлені строки ОСОБА_1 указане рішення не виконав.

Поважних причин невиконання даного рішення не повідомлено. Таким чином, суд вважає, що відповідач не виконав рішення без поважних причин.

Статтею 31 Закону № 3773-VI наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Судом під час розгляду даної справи не встановлено наявності обставин, передбачених ст. ст. 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове видворення відповідача, у матеріалах справи відсутні відомості, що відповідач звертався з заявою про добровільне повернення, або із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області, а також відомості про те, що відповідач вважає себе жертвою торгівлі людьми.

Крім того, відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Доказів протилежного суду не надано.

У зв`язку з тим, що рішення про примусове повернення відповідачем не виконано, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, відповідач не належить до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для примусового видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 за межі території України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Однак, звернення даного судового рішення до негайного виконання, враховуючи положення ч. 2 ст. 371 КАС України, є правом, а не обов`язком суду. Тому, враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд не вбачає підстав для звернення даного судового рішення до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 26, ч. 1 ст. 30, ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», ст. ст. 2, 6-11, 72-78, 90, 211, 241-246, 268-272, 288, 371, 372 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 , громадянина Республіки Узбекистан, ІНФОРМАЦІЯ_3 , про примусове видворення за межі території України задовольнити.

Примусово видворити за межі території України ОСОБА_1 , громадянина Республіки Узбекистан, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. Ю. Федчишена