Справа № 280/1956/20
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2021 року м. Дніпросправа №280/1956/20
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засідання Рубана А.В.,

за участі представника позивача Бурі О.Є.,

представника відповідача Орел А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року в адміністративній справі №280/1956/20 (головуючий суддя першої інстанції Сіпака А.В., рішення у повному обсязі складено 14.09.2020 року) за позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 20.03.2020 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.03.2020 року №.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач за результатами проведеної перевірки дійшов хибних висновків про відсутність реального здійснення господарських операцій, та відповідно, понесення витрат по господарським операціям з ТОВ «Стан Груп». Також, позивач зазначив, що під час перевірки контролюючому органу було надано всі первинні документи, які підтверджують фактичне виконання господарських операцій з вищевказаним контрагентом, проте, вказані документи не були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення. Контрагент позивача протягом перевіряємого періоду був зареєстрований як платник податку на додану вартість та жодних сумнівів, щодо можливості виконання вказаним підприємством господарських операцій не виникало ані у позивача, ані у контролюючих органів. Вважає, що позивачем правомірно сформовано показники бухгалтерської та податкової звітності по взаємовідносинам з ТОВ «Стан Груп».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення, прийняте Офісом великих платників податків ДПС, від 20.03.2020 року № .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що під час проведення перевірки встановлено відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом ТОВ «Стан Груп». Відповідач зазначає, що під час проведення перевірки у контролюючого органу виникли об`єктивні сумніви щодо здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «Стан Груп», оскільки у вересні-жовтні 2019 року підприємство-контрагент не мало можливості виконувати ремонтні роботи в обсягах, зазначених в оформлених документах, не маючи в штаті необхідної кількості працівників. Також, апелянт вказував на те, що відповідно до умов договорів з АТ ЗФЗ контрагент ТОВ «Стан Груп» взяв на себе зобов`язання виконувати роботи власними силами. Перевіркою встановлено ланцюг постачання товарів та послуг між АТ «ЗФЗ», ТОВ «Стан Груп» та ТОВ «Будівельна група Глобусбудактив» та ТОВ «Лівайс Груп». За результатами проведеного аналізу податкових накладних ТОВ «Будівельна група Глобусбудактив» та ТОВ «Лівайс Груп» складено на адресу ТОВ «Стан Груп» податкові накладні з номенклатурою, аналогічною до номенклатури податкових накладних, складених ТОВ «Стан Груп» на адресу АТ «ЗФЗ». Відносно даних контагентів встановлено, що вони формують податковий кредит за рахунок придбання різноманітних товарів, а придбання має виключно номінальний характер, без мети подальшої реалізації. Отже, апелянт вважає, що під час перевірки належним чином встановлено факт документування господарських операцій та відображення в бухгалтерському обліку без можливості підтвердження таких операцій постачальником.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» (ЄДРПОУ ЄДРПОУ 0018654) є юридичною особою, перебуває на обліку в контролюючих органах з 2000 року. Основним видом діяльності товариства є виробництво чавуну, сталі та феросплавів (код КВЕД 24.10).

Відповідач - Офіс великих платників податків ДПС є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

В період з 04.02.2020 року по 24.02.2020 року Запорізьким управлінням Офісу ВПП ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку АТ «ЗФЗ» (проведена за скаргою позивача на результати камеральної перевірки) з питань дотримання вимог податкового законодавства при відображенні в податковому обліку з ПДВ господарських операцій по взаємовідносинам з постачальником ТОВ «Стан Груп» () за період листопад 2019 року, за результатами якої 02.03.2020 року складено акт №16/28-10-51-04/00186542 (а.с.49-76 т.1).

Висноквами вказаного акту перевірки від 02.03.2020 року з урахуванням результатів камеральної перевірки АТ «ЗФЗ» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за листопад 2019 року (акт від 17.01.2019 року №37/28-10-47-06/00186542), встановлено порушення позивачем:

- абз.а п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, абз.б п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого товариством завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за листопад 2019 року (рядок 19) на суму 260266,00 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) податкової декларації з ПДВ за листопад 2019 року на суму 260266,00 грн..

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом 10.03.2020 року прийнято податкове повідомлення рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 260266,00 грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 130133 грн. (а.с.95 т.1).

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим вказаного податкового повідомлення рішення, оскаржив його до суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

З акту перевірки вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки контролюючого органу про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Стан Груп».

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що 13.03.2019 року між АТ «ЗФЗ» (замовник) та ТОВ «Стан Груп» (виконавець) укладено договір підряду №230, відповідно до пункту 1.1 якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання по виконанню робіт з капітального ремонту: Капітальний ремонт бункерів №4, №13, №14, №15, що входять до складу будівлі підземних бункерів цеху №1, інв.№1000012 (а.с.236-244_т.1).

На підтвердження виконання умов договору позивачем під час перевірки та до матералів справи надано наступні документи:

- додаткові угоди (а.с.14 т.2);

- відомості об`ємів виконаних робіт (а.с.245 т.1);

- договірна вартість на Капітальний ремонт підземного бункерів №4, №13, №14, №15 (а.с.246 т.1);

- локальний кошторис (а.с.247-250 т.1, а.с.1 т.2) ;

- підсумкова відомість ресурсів (а.с.2-3, 4 т.2);

- пояснювальна записка (а.с.5 т.2);

- графік на капітальний ремонт одного бункера (а.с.6 т.2);;

- персональна відповідальність (а.с.10-13 т.2).

Крім того, 11.06.2019 року між АТ «ЗФЗ» (замовник) та ТОВ «Стан Груп (підрядник) укладено договір підряду №466, відповідно до п.1.1 якого, замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання наступних робіт: Модернізація елементів і заміна ділянок трубопроводу мокрих газоочисток печей цеху №4 (16 ремонтів):

-газоочистка печі №31, яка входить до складу основного засобу інв.№4232021 Эл.печь ферросплавная 31 (2 ремонта);

-газоочистка печі №32, яка входить до складу основного засобу інв.№4232022 Эл.печь ферросплавная 32 (2 ремонта);

-газоочистка печі №33, яка входить до складу основного засобу інв.№4232094 Эл.печь ферросплавная 33 (3 ремонта);

-газоочистка печі №34, яка входить до складу основного засобу інв.№4232095 Эл.печь ферросплавная 34 (3 ремонта);

-газоочистка печі №35, яка входить до складу основного засобу інв.№4232211 Эл.печь ферросплавная 35 (2 ремонта);

-газоочистка печі №36, яка входить до складу основного засобу інв.№4232210 Эл.печь ферросплавная 36 (1 ремонта);

-газоочистка печі №38, яка входить до складу основного засобу інв.№4233819 Эл.печь ферросплавная 38 (3 ремонта) (а.с.99-105 т.1).

На підтвердження виконання умов договору позивачем під час перевірки та до матеріалів справи надано наступні документи:

-додаткові угоди (а.с.137, 138 т.1)

- зведений перелік об`єктів з розрахунком вартості (а.с.106 т.1);

- договірну вартість (а.с.107, 108, 109 т.1);

- локальний кошторис на будівельні роботи (а.с.110-125 т.1);

-підсумкова відомость (а.с.126-129 т.1);

- графік виконання робіт (а.с.130, 136 т.1);

- персональна відповідальність (а.с.131-135 т.1).

Крім того, на підтвердження виконання умов вказаних вище договорів підряду №230 та №466 позивачем під час перевірки та до матеріалів справи надано:

- рахунки-фактури (а.с.139, 162, 187, 212 т.1, а.с.15, 29 т.2);

- довідки про вартість виконаних робіт та витрати (а.с.140, 163, 188, 213, т.1, а.с.16, 30 т.2);

- акти приймання виконаних робіт (а.с.141 -149, 152, 164-172, 189 -197, 214-222, т.1, а.с.17-20, 31-36 т.2);

- відомість ресурсів до акту (а.с.150-151, 173-175, 198-199, 200, 223-224, 225 т.1, а.с. 21-23, 37-39 т.2);

- приймально-здаточні акти матеріалів і металоконструкцій підрядній організації (а.с.153-159, 176-184, 201-209,227-233 т.1, а.с.24-26, 40-44 т.2);

- довідки вартості матеріалів та акти на витрачені при ремонті матеріали (а.с.160, 185, 210, 226, 234 т.1, а.с.27, 45 т.2);

- податкові накладні(а.с.161, 186, 211, 235 т.1, а.с. 28, 46 т.2);

- виписки по рахунку (а.с.47-62, 63-71,75-78 т.2);

- платіжні доручення (а.с.72-74, 79-80 т.2);

-інвентарні картки обліку основних засобів (а.с.81-94 т.2).

Вказані первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зауважень щодо їх змісту та обсягу в акті перевірки не зазначено.

Податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не заперечується та не спростовується відповідачем.

Зазначені обставини вказують на наявність у позивача ділової мети, визначення якої наведено у пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, як причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Оцінюючи зазначені вище докази, апеляційний суд дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з ТОВ «Стан Груп» у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Стан Груп».

Посилання апелянта на те, що 16 працівників у вересні та 15 працівників у жовтні (які були залучені ТОВ «Стан Груп» для виконання договорів підряду) не мали змоги виконати об`єми обумовлених робіт при дотриманні вимог трудового законодавства, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки предметом перевірки не було дотримання вимог трудового законодавства та нормування праці, а лише правомірність формування позиваче показників податкової звітності по операціям з контрагентом.

Щодо тверджень відповідача про недостатність трудових ресурсів для здійснення господарських операцій, суд зазначає, що на момент виконання робіт за договорами підряду від ТОВ «Стан Груп» на територію позивача проходило за пропусками 21 особа у вересні 2019 року та 17 осіб у жовтні 2019 року, та відповідачем не доведено належним чином недостатність вказаної кількості осіб для виконання робіт за договорами.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання контролюючого органу на взаємовідносини між ТОВ «Стан Груп» та його контрагентами по ланцюгу, оскільки такі взаємовідносини не мають впливу на предмет позову.

Дослідженню підлягають саме взаємовідносини між АТ «ЗФЗ» та ТОВ «Стан Груп», а взаємовідносини у попередніх ланцюгах не мають впливу на правовідносини між зазначеними контрагентами, оскільки позивач не зобов`язаний відслідковувати податкову поведінку його контрагента у минулому та з іншими контрагентами.

Для позивача визначальним є саме факт отримання послуг від ТОВ «Стан Груп» та понесення витрат за такою операцією, а у разі допущення порушень податкового законодавства ТОВ «Стан Груп» або контагентами по ланцюгу, відповідальність повинна застосовуватись саме до таких платників податків, а не до позивача, який є сумлінною стороною господарської операції.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі Інтерсплав проти України (заява №803/02, INTERSPLAV проти України) зазначено, що на думку суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Враховуючи зазначені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки за приписами ч.1 статті 310 КАС України апеляційний розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, справа згідно із ч.4 ст.257 КАС України не відноситься до таких, які не можуть бути розглянуті за вказаними правилами, то судове рішення суду апеляційної інстанції згідно із п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року в адміністративній справі №280/1956/20 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року в адміністративній справі №280/1956/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 01 березня 2020 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак