Справа № 644/7446/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 р.Справа № 644/7446/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.К. Ізмайлов, м. Харків, повний текст складено 17.11.20 року по справі № 644/7446/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції , Інспектора взводу 2 роти 6 батальйону 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Топоренка Івана Анатолійовича

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області, інспектора взводу 2 роти 6 батальйону 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Топоренка Івана Анатолійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 у задоволенні позову до Управління патрульної поліції в Харківській області, інспектора взводу 2 роти 6 батальйону 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Топоренка Івана Анатолійовича про скасування постанови серії ДП18 № 660312 від 03.09.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП - відмовити.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції у зв`язку із суперечністю його нормам законодавства та фактичним обставинам справи, подав апеляційну скаргу. Посилаючись на обставини та обґрунтування , викладені в апеляційній скарзі , зокрема вказує на неналжне оформлення доказів , які підтверджують скоєння ним правопорушення , просить суд апеляційної інстанції скасувати рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року, прийняти нову постанову , якою позов задовольнити.

Управління патрульної поліції в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає рішення суду першої інстанції правомірним, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою серії ДП18 №660312 від 03.09.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП України позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. у зв`язку з тим, що керуючи транспортним засобом «CITROЁN Berlingo» реєстраційний номер НОМЕР_1 30 серпня 2019 року о 16 годині 37 хвилин в Харківській області на автодорозі М-18, 19-й км. в населеному пункті смт. Високий позивач рухався зі швидкістю 75 км/год при дозволеній швидкості 50 км/год, чим перевищив дозволену швидкість на 25 км/год, допустивши порушення п. 12.4 ПДР України . Порушення зафіксовано на пристрій TruСАМ ТС 000709.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що лазерним вимірювачем швидкості TruСАМ ТС 000709 підтверджено перевищення позивачем швидкості руху автомобіля «CITROЁN Berlingo» у населеному пункті більш як на двадцять кілометрів на годину та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 122 КУпАП відповідач, при прийнятті спірної постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353 (далі Закон № 3353) , встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 ( далі - ПДД).

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

За змістом пункту 12.9 «б» ПДР України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

На підставі частини 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, в т.ч. за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

За правилами статті 222 КУпАП розгляд справ за частинами 1, 2, 3, 5 статті 122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити в т.ч. відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до стаття 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, відповідачем, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, було надано до суду відеозапис та фотозйомку (роздруківку) з технічного засобу TruСАМ ТС 000709.

Надані відповідачем відеозапис та два файли з фотознімками на DVD-диску підпадають під визначення електронного доказу встановлене ст.99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом відповідача або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого - ознаки цифрового підпису автора.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, шляхом огляду змісту DVD-диску, на відеозапису відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, вповноваженої на виготовлення копії відеозапису.

Для з`ясування всіх обставин справи протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.02.21 р. зобов`язано Управління патрульної поліції в Харківській області надати до суду пояснення щодо наступних обставин : протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.21 р. зобов`язано відповідача надати до суду носій на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку прилад ТruCAM чи його носій даних ) , який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу або відеозапис в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ст.99 КАС України. Листом Департаменту патрульної служби Управління патрульної поліції у Харківській області за підписом Т.в.о. начальника лейтенанта поліції Я.Диняк від 17.02.21р. на виконання вимог суду повідомлено, що відеозаписи з лазерного вимірювача швидкості ТruCAM LTI 20/20 серійний номер ТС000709 за 30.08.2019 було знищено 19.08.2020 згідно акту знищення медіафайлів № Т-1-20. При цьому , 23.12.2021 представником Управління патрульної поліції у Харківській області подано до суду відзив на апеляційну скаргу , до якого додано диск з відеофайлом правопорушення , який засвідченій електронним цифровим підписом цього представника та містить відмітку "дата зміни 19.02.2021 " .

До матеріалів справи не надано носій на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку прилад ТruCAM чи його носій даних ), який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу .

Колегія суддів , дослідивши диск , наданий відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу та лист Департаменту патрульної служби Управління патрульної поліції у Харківській області за підписом Т.в.о. начальника лейтенанта поліції Я.Диняк від 17.02.21р., зазначає, що відеофайл правопорушення , який засвідченій електронним цифровим підписом представника відповідача містить відмітку "дата зміни 19.02.2021, однак , сам доказ (відеозапис з лазерного вимірювача швидкості ТruCAM LTI 20/20 серійний номер ТС000709 за 30.08.2019 ) знищено 19.08.2020 згідно акту знищення медіафайлів № Т-1-20., що не дає можливості суду прийняти такий відеозапис як допустимий доказ у справі.

Жодних пояснень та обґрунтувань з якого носія представником Управління патрульної поліції у Харківській області здійснено запис на диск з відеофайлом правопорушення , який засвідченій електронним цифровим підписом цього представника та містить відмітку "дата зміни 19.02.2021 " до суду не надано.

Таким чином, надані суду відеозапис та фотознімки з приладу ТruCAM не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення. Єдиний доказ , який був зазначений в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення, є знищеним , а за відсутності саме цього доказу правопорушення не може вважатися доведеним.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів порушення позивачем п.12.4 ПДР та не надано до суду жодних доказів в підтвердження правомірності свого рішення, тому колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені сторонами, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.11.2020 року по справі № 644/7446/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 №660312 від 03.09.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським взводу №2 роти № 6 батальйону № 2 УПП у Харківській області інспектором лейтенантом поліції Тодіоренком Іваном Анатолійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді Н.С. Бартош А.М. Григоров