Справа № 580/968/21
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

03 березня 2021 року справа № 580/968/21

м. Черкаси

Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В. перевірено матеріали адміністративного позову у справі № 580/968/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, прийнято ухвалу.

26.02.2021 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо не вчинення дій з приводу виключення інформаційно- пошукової системи МВС України «АРМОР» (ІІПС «АРМОР», також ІІПС ОВС) та інших інформаційних систем МВС України дані про викрадення (угон) та розшук транспортного засобу Skoda, модель Octavia Tour, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ;

зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві виключити з інформаційно-пошукової системи МВС України «АРМОР» (ІІПС «АРМОР», також ІІПС ОВС) та інших інформаційних систем МВС України дані про викрадення (угон) та розшук транспортного засобу Skoda, модель Octavia Tour, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ;

стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 01.06.2019 під час оформлення продажу власного автомобіля, працівники Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області повідомили ОСОБА_1 , що його транспортний засіб перебуває у розшуку згідно повідомлення з системи «Армор», вилучили та помістили на спецмайданчик Черкаського відділу поліції, автомобіль Skoda, д.н.з НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 та два комплекти ключів до вищевказаного автомобіля. Солом`янським управлінням поліції ГУНП в місті Києві здійснюється досудове розслідування, у кримінальному провадженні від 24.09.2016 № 0002248, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статті 356 КК України.

25.02.2016 до системи «АРМОР» у межах кримінального провадження №0002248 Солом`янським управлінням поліції ГУНП в місті Києві внесено відомості про викрадення та розшук автомобіля позивача.

23.10.2019 слідчим суддею Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/28037/19 прийнято ухвалу - накладено арешт на автомобіль Skoda, модель Octavia Tour, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 , та два комплекти ключів до автомобіля.

14.08.2020 слідчим суддею Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/12402/20 прийнято ухвалу, якою скасовано арешт на автомобіль Skoda, модель Octavia Tour, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 та два комплекти ключів до автомобіля. Зобов`язано уповноважених осіб повернути зазначене майно власнику.

14.09.2020 автомобіль Skoda, модель Octavia Tour, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_2 було повернуто ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що після повернення майна, посадові особи Солом`янського управління поліції ГУНП в місті Києві ігнорують клопотання сторони позивача про виключення запису про угон в системі АРМОР.

У позові щодо адміністративної підсудності спору зазначено, що аналогічний спір був предметом розгляду Касаційного адміністративного суду у справі № 804/6836/16 (постанова від 14.05.2020), Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 480/511/19 (постанова від 31.10.2019).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа належить розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Суд зазначає, що позовну заяву не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства з огляду на таке.

Виявлення й ідентифікація транспортного засобу за будь-яких обставин є підставами для припинення його розшуку. Відповідне рішення оформлюється постановою слідчого у порядку, передбаченому статтею 110 КПК України. Копію такої постанови слідчий згідно з вимогами пункту 4 розділу 4 Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми «Гарпун» інформаційно- телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.06.2018 № 497 (далі - Інструкція), зобов`язаний упродовж доби направити до органу поліції, відповідального за формування й ведення зазначеної підсистеми. Пунктом 5 цього ж розділу Інструкції встановлено, що після отримання копії постанови відповідальна службова особа органу поліції повинна невідкладно внести до інформаційної підсистеми «Гарпун» відомості про зняття автомобіля з розшуку.

Якщо за результатами огляду й перевірки причетність транспортного засобу до кримінально караних діянь та існування інших підстав для його арешту не підтвердиться, юридичних наслідків, які б обмежували право власності на це майно його законного власника, не настає. В цьому випадку власник як особа, права та законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або його представник вправі звернутися до слідчого з клопотанням про прийняття рішення щодо припинення розшуку автомобіля, яке слідчий згідно з частиною 1 статті 220 КПК України зобов`язаний розглянути у строк не більше трьох днів з моменту подання і за наявності відповідних підстав задовольнити. Бездіяльність слідчого, пов`язана з невирішеним клопотанням, може бути предметом оскарження до слідчого судді на підставі пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України.

У разі підтвердження зв`язку транспортного засобу з кримінальним правопорушенням права власника володіти, користуватися та/або розпоряджатися цим майном можуть бути обмежені виключно на підставах та в порядку, встановлених кримінальним процесуальним законом, - у межах процедур тимчасового вилучення й арешту майна згідно зі статті 167- 175 КПК України.

У випадках не звернення слідчого з клопотанням до слідчого судді про арешт майна, неприйняття слідчим суддею рішення про задоволення відповідного клопотання в установлені законом строки, а також відмови слідчого судді в його задоволенні тимчасово вилучене майно належить невідкладному поверненню особі, в якої воно було вилучено, на підставі пунктів 2, 3 статті 169, частини 5 статті 171, частини 6 статті 173 КПК України. Бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, може оскаржуватися в судовому порядку згідно з пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК України.

Арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження належить самостійному оскарженню до слідчого судді у порядку, визначеному статтею 174 КПК України.

Власнику майна, що є об`єктом розшуку в кримінальному провадженні, доступні встановлені КПК можливості оскарження пов`язаних із цим рішень, дій або бездіяльності уповноважених службових осіб органів досудового розслідування до суду кримінальної юрисдикції. Такі скарги належать розгляду з дотриманням гарантій змагальної судової процедури, а у разі доведення їх законності й обґрунтованості суд наділений повноваженнями ухвалити рішення, необхідні для захисту права власності.

Вимоги ОСОБА_1 , що випливають з прийнятого у кримінальному провадженні рішення правоохоронного органу про розшук належного позивачу транспортного засобу і внесення такої інформації до відповідної інформаційно - пошукової системи, належать розгляду у порядку кримінального судочинства.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 266/1617/19 (ЄДРСР 88952164).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною 2 статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду: у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права; аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики.

Суд зазначає, що висновки Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 266/1617/19 (ЄДРСР 88952164) про застосування норм права сформовані з метою забезпечення єдності судової практики, тому твердження позивача щодо підсудності даної справи адміністративному суду згідно постанови Касаційного адміністративного суду від 14.05.2020 у справі № 804/6836/16 (ЄДРСР ) не є обґрунтованими.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, що полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 ЄКПЛ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - ЄКПЛ) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Європейською Комісією з прав людини у справі Zand проти Австрії зазначено, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частини 1 статті 6 ЄКПЛ передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 ЄКПЛ.

Для захисту порушених прав позивач має право звернутись до загального суду (за реєстраційними даними позивача) у порядку КПК України.

Враховуючи, що для захисту порушених позивач має звернутись до загального суду у порядку КПК України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено порядок розподілу судових витрат. Відповідно до частин 1, 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Враховуючи, що позивачем не подано такого клопотання, то відсутні підстави для вирішення питання повернення суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 132, 139, 143, 170, 169, 242, 243, 248, 256, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовну заяву у справі № 580/968/20 повернути позивачеві разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали направити позивачеві.

Ухвала набрала законної сили відповідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.В. Трофімова