Справа № 260/431/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 260/431/20 пров. № А/857/14966/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

представника позивача Цебрика Л.В.,

представника відповідача Ємчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року (прийняте у місті Ужгород суддею Калинич Я.М.; складене у повному обсязі 02 листопада 2020 року) в адміністративній справі № 260/431/20 за позовом ОСОБА_1 до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправним і скасувати розпорядження голови Рахівської державної адміністрації Закарпатської області (далі - Рахівська РДА) № 18 від 03.02.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » та № 19 від 04.02.2020 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03.02.2020 № 18 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити її на роботі на посаді начальника управління соціального захисту населення (далі - УСЗН) Рахівської РДА;

- стягнути з Рахівської РДА на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення з посади до дня поновлення на посаді, відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн та судові витрати;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу;

- зобов`язати Рахівську РДА та її керівника подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що оскаржувані розпорядження відповідача є протиправними, такими, що видані без законних на те підстав та порушують її права на працю, оскільки вона не вчиняла дисциплінарного проступку, протиправних дій, а її діяльність не містить складу дисциплінарного правопорушення. Також рішення про звільнення було прийняте з порушенням принципу персональної відповідальності та під час перебування її у стані тимчасової непрацездатності; крім того, було порушено порядок притягнення її до відповідальності.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Рахівської РДА № 18 від 03.02.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Рахівської РДА № 19 від 04.02.2020 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03.02.2020 № 18 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника УСЗН Рахівської РДА з 12 березня 2020 року.

Стягнуто з Рахівської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 березня 2020 року по 23 жовтня 2020 року у розмірі 169 256,25 грн, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Стягнуто з Рахівської РДА Закарпатської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Рахівська РДА, яка вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позов було заявлено передчасно - до моменту фактичного звільнення позивача, вручення їй наказу про звільнення та отримання трудової книжки, тобто станом на день відкриття судом провадження у справі відсутнім був предмет спору. Звертає увагу на те, що вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення є виключним (дискреційним) правом суб`єкта призначення, яке приймається на підставі подання дисциплінарної комісії. Вважає, що матеріалами дисциплінарної справи належним чином доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, використання повноважень в неправомірних особистих інтересах інших осіб як об`єктивної сторони дисциплінарного проступку, та факт вчинення проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов`язкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призвело до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання нею своїх обов`язків. А дисциплінарне провадження щодо позивача вчинено з дотриманням визначеного законодавством порядку, з дотриманням порядку сформовано і дисциплінарну справу. Також позивач не відноситься до кола осіб, звільнення яких потребує відповідного погодження відповідно до Порядку № 1374, позаяк відповідачем було вжито для цього всіх заходів, а також не було підстав для проведення службового розслідування відповідно до Порядку № 950. Тобто, оскаржувані розпорядження суб`єкта призначення є законними та скасуванню не підлягають, а висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, прийняті без належної перевірки фактичних обставин справи, зроблені без додержання вимог щодо безпосереднього, повного та об`єктивного дослідження обставин, що мають значення для справи, правова оцінка доводам та наведеним відповідачем не надана, а зміст судового рішення практично ідентичний до змісту позову.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, 22.09.2005 ОСОБА_1 була призначена на посаду начальника управління праці та соціального захисту населення Рахівської РДА, що підтверджується розпорядженням голови Рахівської РДА № 160 від 22.09.2005, а 02.01.2013 її було переведено на посаду начальника УСЗН Рахівської РДА, що підтверджується записом у її трудовій книжці.

06.02.2018 ОСОБА_2 подала до УСЗН Рахівської РДА заяву про призначення компенсації у зв`язку з доглядом за особою, яка досягла 80 років (відмічено позначкою графу 10 заяви).

Як вказано у листі відповідача від 21.04.2020 № 618/01.1-12 протягом періоду з 06.02.2018 до 16.10.2019 ОСОБА_2 отримала 738,88 грн компенсаційної виплати працездатній особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або особою похилого віку, що досягла 80-річного віку, по догляду за ОСОБА_3 . До 27.01.2018 ОСОБА_2 отримувала аналогічну виплату за догляд за ОСОБА_3 . Також ОСОБА_2 отримувала і інший вид державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям протягом періоду з 01.03.2018 до 31.08.2018.

Факт виплати ОСОБА_2 738,88 грн державної соціальної допомоги підтверджено також рішенням УСЗН від 06.02.2018 та довідкою УСЗН Рахівської РДА № 313/01-19 від 14.04.2020.

Рішенням УСЗН Рахівської РДА від 19.02.2018 ОСОБА_2 було призначено компенсаційну виплату, як працездатній особі, яка здійснює догляд за особою похилого віку, що досягла 80-річного віку, по догляду за ОСОБА_3 .

А рішенням УСЗН Рахівської РДА від 01.10.2019 було припинено вказану виплату.

На усне звернення ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 не здійснювала догляд за його братом ОСОБА_3 і не надавала йому соціальні послуги, УСЗН Рахівської РДА листом від 18.09.2019 № 2351 надало відповідь, що адресат і ОСОБА_3 , згаданий у тексті листа, є різними особами, а тому УСЗН послалося в листі на Закон України «Про захист персональних даних».

17.10.2019 ОСОБА_3 подав УСЗН Рахівської РДА заяву, в якій просив припинити за ним догляд, який здійснює ОСОБА_2 , оскільки остання фактично не веде догляду за ним.

20.12.2019 відповідач отримав скаргу ОСОБА_3 , в якій скаржник звинуватив позивача у тому, що УСЗН Рахівської РДА у 2018 році виплачувало кошти ОСОБА_2 за догляд (соціальні послуги) за ОСОБА_4 , але фактично догляд не здійснювався, оскільки він не потребував від неї таких послуг і догляду. ОСОБА_5 у скарзі зазначив, що позивач має відношення до оформлення заяви ОСОБА_2 про надання їй компенсаційної виплати за здійснення догляду за ОСОБА_4 , оскільки отримує вигоду з цього.

03.01.2020 голова Рахівської РДА видав розпорядження № 3 «Про початок дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 начальника УСЗН РДА з метою з`ясування фактів, викладених у скарзі мешканця АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 », згідно якого таке провадження мало бути розпочато з 03.01.2020 з наданням йому подання щодо результатів розгляду дисциплінарної справи до 18.01.2020.

03.01.2020 відповідач склав листа № 2/02-14 за підписом першого заступника голови Рахівської РДА, адресованого позивачу, з пропозицією прийняти участь в засіданні дисциплінарної комісії 09.01.2020, надати пояснення, документи та матеріали.

16.01.2020 голова дисциплінарної комісії та перший заступник голови Рахівської РДА листом № 14/02-14 звернувся до голови Рахівської РДА з проханням продовжити строк дисциплінарного провадження до одного місяця; проте таке розпорядження у матеріалах дисциплінарної справи відсутнє.

16.01.2020 Департамент соціального захисту населення Закарпатської ОДА склав листа № 182/03.1, в якому після перевірки особової справи ОСОБА_2 в частині догляду за ОСОБА_4 , не знайшов порушень, за які відповідальність має нести саме позивач.

03.02.2020 о 15:00 працівники Рахівської РДА склали акт про ознайомлення позивача з поданням дисциплінарної комісії щодо результатів розгляду звернення ОСОБА_3 та запропонував позивачу ознайомитися з матеріалами дисциплінарної справи та надати письмові пояснення до 17:15, на що позивач погодилася.

Того ж дня працівники Рахівської РДА склали акт про ухилення позивача від ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи, вказавши, що після ознайомлення позивача з поданням дисциплінарної комісії, остання виявила бажання ознайомитися з матеріалами дисциплінарної справи та отримати її копії, для чого вживалися заходи, проте через 5 хвилин позивач залишила приміщення РДА, про причини необхідності свого відлучення нікого не повідомила, пізніше для ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та отримання їх копій до РДА не зверталася; а також акт про ненадання позивачем письмових пояснень по дисциплінарній справі та про нез`явлення до голови РДА.

03.02.2020 о 16:26 Рахівська РДА листом за № 01.3-12/79 звернулася електронною поштою до Департаменту соціального захисту населення Закарпатської ОДА щодо погодження звільнення позивача з посади начальника управління Рахівської РДА.

04.02.2020 о 14:04 Департамент соціального захисту населення Закарпатської ОДА листом від 03.02.2020 № 480/02.1.2-17 відмовив Рахівській РДА у погодженні на звільнення.

Розпорядженням голови Рахівської РДА № 18 від 03.02.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 начальника УСЗН Рахівської РДА за порушення Присяги державного службовця та використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб, передбачені пунктами 1 та 9 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», що призвело до порушень, викладених у скарзі ОСОБА_3 , мешканця АДРЕСА_1 , 05 лютого 2020 року.

Через відсутність позивача в період з 03.02.2020 до 11.03.2020 на роботі через тимчасову непрацездатність розпорядженням голови Рахівської РДА від 04.02.2020 № 19 від «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03.02.2020 № 18 «Про звільнення ОСОБА_1 » внесено зміни до розпорядженням голови Рахівської РДА № 18 від 03.02.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 », а саме: у пункті 1 слова «5 лютого 2020 року» замінено словами «першого робочого дня, наступного за днем закінчення тимчасової непрацездатності».

Вважаючи вказані розпорядження протиправними, позивач оскаржила їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що у спірних правовідносинах відповідач діяв без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а відтак їх необхідно задовольнити частково.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», який визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій, посадові особи місцевих державних адміністрацій є державними службовцями, їх основні права, обов`язки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення визначаються Законом України «Про державну службу».

За приписами частин другої, третьої статті 11 цього Закону керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій зі статусом юридичних осіб публічного права здійснюють визначені Законом України «Про державну службу» повноваження керівника державної служби у цих структурних підрозділах.

А пунктом 3 частини першої статті 39 вказаного Закону визначено, що голови місцевих державних адміністрацій призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням регулюються Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Частиною першою статті 64 Закону № 889-VIII встановлено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої та пунктів 1, 9 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є, зокрема: порушення Присяги державного службовця; використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб.

Частиною першою статті 36 Закону № 889-VIII встановлено, що особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту:

«Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки».

А частинами першою, п`ятою статті 66 Закону № 889-VIII визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Відповідно до статті 68 дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.

Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються): на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема:

1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії;

2) порядок формування дисциплінарної комісії;

3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі (стаття 71 Закону № 889-VIII).

Частинами першою, другою, шостою статті 74 Закону № 889-VIII визначено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Також статтею 78 Закону № 889-VIII встановлено, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями до суду.

У ході судового розгляду справи були досліджені наявні в дисциплінарній справі:

- рішення про призначення компенсаційної виплати ОСОБА_2 як працездатній особі, яка здійснює догляд за особою похилого віку, що досягла 80-річного віку по догляду за ОСОБА_4 , прийняте управлінням СЗН Рахівської РДА 01.10.2019; у рішенні зазначено, що ОСОБА_5 знятий з оплати 01.10.2019, а ОСОБА_3 - з 28.01.2018;

- пояснення позивача, адресоване першому заступнику голови Рахівської РДА, в якому вона спростовує доводи скарги ОСОБА_3 ;

- пояснювальна записка від 17.01.2020 провідного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу соціальних допомог та компенсацій Юраш В.В., із якої видно, що саме вона приймала пакет документів від ОСОБА_2 для отримання нею компенсаційної виплати як працездатній особі, яка здійснює догляд за особою похилого віку, що досягла 80-річного віку, по догляду за ОСОБА_4 . Вказаний спеціаліст зазначила, що отримала від ОСОБА_2 весь комплект необхідних документів;

- пояснення від 13.01.2020 державного соціального інспектора УСЗН Рахівської РДА ОСОБА_6 , який зазначив, що нормативно визначеного механізму моніторингу здійснення догляду за особою похилого віку, що досягла 80-річного віку, немає.

- копія паспорта ОСОБА_3 1928 р.н.; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копії його паспорта та довідки про присвоєння йому РНОКПП;

- копія заяви ОСОБА_7 від 12.01.201, адресована начальнику УСЗН, про те, що заявниця надає згоду на соціальне обслуговування ОСОБА_2 ;

- акт про проведення та супровід перевірки особових справ одержувачів допомоги, яка надається відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» кількість одержувачів соціальної допомоги/особових справ станом на грудень 2017 р. складає 2002 осіб, з них було перевірено 1602. За наслідками перевірки знайдені порушення. Відповідальною особою за проведення перевірки була заступник начальника УСЗН Рахівської РДА ОСОБА_8 ;

- подання дисциплінарної комісії від 03.02.2020 з пропозицією накласти на позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення.

Встановлено, що у період з 01.01.2018 до 16.10.2019 жодних звернень від ОСОБА_3 до УСЗН Рахівської РДА не надходило, що вказано в листі Рахівської РДА від 22.04.2020 № 600/011-12. Також у цьому листі вказано, що 06.02.2018, в день подання заяви ОСОБА_2 , в УСЗН Рахівської РДА було зареєстровано 45 заяв про надання державної соціальної допомоги, проте позивач не ставила підписи, відмітки чи візи на рішеннях про призначення ОСОБА_2 державної соціальної допомоги.

З довідки Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 05.02.2018 № 283 про склад сім`ї видно, що ОСОБА_2 здійснює догляд за престарілим ОСОБА_3 , 1928 року народження; аналогічна довідка була видана 01.03.2018 за № 618.

Чорнотисянська сільська рада в листі від 02.04.2020 № 237/02-04 зазначила, що ОСОБА_3 є дядьком ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; довідка про склад сім`ї для оформлення догляду за особою похилого віку видається сільрадою на підставі пред`явлення оригіналу паспорта та письмової згоди особи похилого віку; від ОСОБА_3 не надходили скарги щодо неналежного здійснення за ним догляду.

Із цих матеріалів також видно, що ОСОБА_2 є дружиною племінника ОСОБА_3 .

Також з довідки Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 14.11.2019 № 2417 про склад сім`ї видно, що ОСОБА_2 здійснює догляд за престарілою ОСОБА_7 , 1935 року народження.

Бланк заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України 21.04.2015 № 441, яку подавала до Управління ОСОБА_2 у зв`язку з доглядом за ОСОБА_3 , не передбачає подання письмової заяви тієї особи, за якою буде вестися догляд, тобто ОСОБА_3 .

Інструкція щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, яка затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України 19.09.2006 № 345, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 6 жовтня 2006 р. за № 1098/12972, встановлює алгоритм дій із вказаною заявою після її подання, в якому начальник управління участі не бере.

Як було зазначено вище, позивача звільнено з посади начальника УСЗН Рахівської РДА на підставі подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» та здійснюють повноваження керівників державної служби в Рахівській РДА, а також їх заступників відповідно до розпорядження голови Рахівської РДА від 03.02.2020 № 18 за:

- порушення Присяги державного службовця (п. 1 ч. 2 ст. 65 ЗУ «Про державну службу») та

- використання повноважень в особистих (приватних інтересах) або в неправомірних особистих інтересах інших осіб (п. 9 ч. 2 ст. 65 ЗУ «Про державну службу»), що призвело до порушень, викладених у скарзі ОСОБА_3 .

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України, не надав до суду відповідних доказів, які б підтверджували наявність протиправної поведінки позивача, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності, що було б підставою для накладення оскаржуваного дисциплінарного стягнення, зокрема, порушення позивачем своїх посадових обов`язків; вимог, встановлених Законом України «Про державну службу» та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

В оскаржуваному розпорядженні про звільнення позивача з роботи відповідач не зазначив конкретних норм та посадових обов`язків, які позивач порушила, а тому суд позбавлений можливості перевірити правову підставу звільнення шляхом зіставлення з фактичними обставинами, наведеними у поданні дисциплінарної комісії та матеріалах дисциплінарної справи, позаяк для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку.

Зокрема, не зазначено, які дії складають порушення Присяги державного службовця (п. 1 ч. 2 ст. 65 ЗУ «Про державну службу»), а які - використання повноважень в особистих (приватних інтересах) або в неправомірних особистих інтересах інших осіб (п. 9 ч. 2 ст. 65 ЗУ «Про державну службу»), в яких конкретно діях це проявилось, в чиїх інтересах вона діяла, в чому полягала її вина, та якими доказами вказані порушення підтверджуються, при тому, що позивач не мала жодного відношення до оформлення соціальної допомоги ОСОБА_2 .

Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, відповідачем було допущено ряд порушень при здійсненні щодо позивача дисциплінарного провадження та притягненні її до дисциплінарної відповідальності, в т.ч. не дотримано строків дисциплінарного провадження; а саме провадження здійснено неповно та поверхово.

Відповідно до пункту 8 Положення про управління соціального захисту населення Рахівської РДА, затвердженого розпорядженням 13.08.2018 № 254, начальник цього управління може бути звільнений лише за погодженням з органом виконавчої влади вищого рівня, тобто облдержадміністрації, що узгоджується з приписами пункту 1.1 посадової інструкції начальника управління (звільнення з посади за погодженням із департаментом соцзахисту населення Закарпатської ОДА) і грунтується на вимогах частини другої статті 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Вказані вимоги щодо погодження відповідачем дотримані не були, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваних розпоряджень та поновлення позивача на посаді.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вказані нормативно-правові акти та встановлені у справі обставини, зазначене є підставою для скасування оскаржуваних розпоряджень, поновлення позивача на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням приписів пунктів 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, та довідки УСЗН Рахівської РДА про заробітну плату позивача за грудень 2019 р. та січень 2020 р. розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить:

153 дні Ч ((31 296,29 грн + 15 166,25 грн) : 42 дні) = 169 256,25 грн

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Враховуючи доводи позивача про те, що після звільнення вона перенесла психологічний стрес, погіршився стан її здоров`я, внаслідок чого вона проходила лікування, що внаслідок незаконного звільнення позивача їй було завдано душевних переживань, вона перенесла стрес, після звільнення залишилася без засобів існування, що поставило її в пригнічене положення, призвело до приниження таким чином честі, гідності та ділової репутації перед колегами і знайомими, наявні у справі докази, а також вимоги розумності і справедливості, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої інстанції в тому, що розмір розумного та справедливого відшкодування такої шкоди складає 10 000 грн.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що позов було заявлено передчасно, оскільки оскаржувані розпорядження були прийняті 03 та 04 лютого 2020 року, а позов до суду подано 19 лютого 2020 року.

Колегія суддів не заперечує доводів апелянта про те, що вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення є виключним (дискреційним) правом суб`єкта призначення, яке приймається на підставі подання дисциплінарної комісії, проте таке право урегульоване та обмежене, зокрема нормами Закону України «Про державну службу» та іншими нормативно-правовими актами.

Також відповідачем не спростовані результати перевірки особової справи ОСОБА_2 в частині догляду за ОСОБА_4 , яка була вчинена Департаментом соціального захисту населення Закарпатської ОДА і за результатами якої останній не знайшов порушень, за які відповідальність має нести саме позивач.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року в адміністративній справі № 260/431/20 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
О. М. Довгополов
Постанова складена у повному обсязі 03 березня 2021 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду