Справа № 340/5935/20
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року справа № 340/5935/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі Управління) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з заявою до Управління про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учасника бойових дій за період проходження служби упродовж з 16 листопада 2014 року по 17 серпня 2020 року.

Водночас, просив суд зобов`язати відповідача вчинити такі дії.

Разом з тим, просить суд стягнути з Управління моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Стверджує, що, звільняючи зі служби, Управління не виплатило грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, котра надається щорічно.

Зазначає, що бездіяльність відповідача спричинила моральні страждання.

Відповідач заперечив щодо задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.32-34).

Пояснив, що не заперечує набуття права на згадану додаткову відпустку.

Зазначив, що при звільненні поліцейських виплачується компенсація лише за невикористану в році звільнення відпустку (відпустка, яка надається за рік, в котрому мало місце звільнення).

Звертав увагу, що додаткова відпустка учасника бойових дій діючим законодавством не відноситься до щорічних.

Ухвалою суду від 30 грудня 2020 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.25-26).

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, упродовж з 18 березня 2011 року по 14 серпня 2020 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ і Національній поліції України (а.с.1-10).

07 вересня 2015 року набув правовий статус учасника бойових дій (а.с.13).

Наказом Управління від 07 серпня 2020 року №255 о/с звільнений зі служби в поліції з 14 серпня 2020 року (а.с.37).

За час проходження служби лише раз надавалась додаткова відпустка як учаснику бойових дій (у 2016 році). (а.с.38, 48-49).

Такий факт доводиться наказом Управління від 05 січня 2016 року №2 о/с та рапортом позивача від 04 січня того ж року.

Позивач не зазначає, що працедавці відмовляли у надані додаткової відпустки.

Позов подано до суду 29 грудня 2020 року (а.с.1-10).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, спір пов`язаний з проходженням і звільненням з публічної служби.

Приписами частини 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Виплату компенсації за невикористані дні відпустки встановлено Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, який затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260.

Отже, компенсація за невикористану відпустку відноситься до грошового забезпечення поліцейського.

Закон України «Про Національну поліцію» (далі Закон) не встановлює строку звернення до суду щодо виплати такої компенсації.

За таких обставин суд звертається до норм трудового законодавства, оскільки грошове забезпечення поліцейського є різновидом заробітної плати.

Приписами частини 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тому, не поширюється строк звернення до суду щодо вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію при звільненні за невикористані дні відпустки.

06 червня 2015 року набрали чинності зміни до Закону України «Про відпустки» (далі Закон 2).

Закон 2 доповнено статтею 16-2 такого змісту: «Учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Отже, у позивача виникло право на таку відпустку з 07 вересня 2015 року (набуття правового статусу учасника бойових дій), а не з 16 листопада 2014 року.

Управління визнає таке право.

Приписами статті 92 Закону встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Постає запитання: до якого виду відпусток відноситься додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати (грошового забезпечення) для учасників бойових дій?

Відповідь надають приписи Закону 2, яким вона і встановлена.

Так, приписами статті 4 визначено види відпусток.

Приписами пункту 1 цієї норми права встановлено, що додаткова відпустка для учасників бойових дій відноситься до щорічної (інші додаткові відпустки, передбачені законодавством).

Закон 2 розділяє щорічні відпустки на основну і додаткові.

Щорічна відпустка відпустка, яка надається щороку.

Приписами частини 10 статті 93 Закону встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Отже, мова йде про компенсацію за всі види оплачуваних відпусток.

Застосовуючи цей припис Закону, Управління визнавало право позивача на отримання компенсації за відпустки, право на які виникло з 01 січня 2020 року.

Управління не надало доказів виплати позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, право на яку виникло у 2020 році.

Упродовж з 07 вересня 2015 року позивач використав додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2016 рік.

Суд вважає таке трактування Управлінням припису Закону частково правильним.

Під словосполученням «невикористану в році звільнення відпустку» можна розуміти і відпустки, які міг би позивач використати у разі продовження проходження служби.

Тобто, відпустки минулих років, право на які не втрачено на день звільнення.

Управління визнавало на час звільнення право позивача на щорічну додаткову відпустку для учасників бойових дій за 2015-2020 роки.

Якщо закон допускає подвійне тлумачення, то суд має застосувати найкраще для інтересів людини.

Цих дій вимагає такий конституційний принцип як верховенство права (стаття 8 Розділу І (Загальні засади) Основного Закону).

Принцип верховенства права пронизує усю Конституцію України, у тому числі і Розділ VIII (правосуддя).

Його сутнісний зміст розкрито у приписах частини 1 статті 6 КАС України.

Цією нормою права встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Водночас, суд проведе екскурс діючим законодавством, яке регулює аналогічні правовідносини стосовно інших груп працівників, щоб проаналізувати їх змістовне наповнення.

Така потреба обумовлена перевіркою висновку суду щодо подвійного тлумачення норми права, котра регулює спірні правовідносини.

Так, приписами частини 1 статті 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, мова йде про компенсацію і невикористаної щорічної додаткової відпустки за всі роки праці, до якої відноситься додаткова відпустка для учасників бойових дій.

Приписами частини 1 статті 24 Закону 2 визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, знову, мова йде і про компенсацію невикористаної щорічної додаткової відпустки за всі роки праці, до якої відноситься додаткова відпустка для учасників бойових дій.

Додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до приписів пункту 4 частини 1 статті 4 Закону 2 відноситься до соціальних відпусток (не є щорічною додатковою відпусткою).

Приписами абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, мова йде про компенсацію невикористаної щорічної додаткової відпустки за всі роки служби, до якої відноситься додаткова відпустка для учасників бойових дій.

Проаналізувавши норми права згаданих трьох законів, можна чітко побачити, що Управління, застосовуючи до спірних правовідносин припис частини 10 статті 93 Закону, обрало трактування, яке має ознаки дискримінації по відношенню до інших категорій працівників, котрі мають однаковий додатковий правовий статус учасника бойових дій.

Такий вибір трактування порушує принцип верховенства права.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що при звільненні позивача в Управління виник обов`язок нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учасника бойових дій за період служби з 07 вересня 2015 року по 14 серпня 2020 року (відпустки за 2015, 2017-2020 роки).

Відповідач не виконав його, а тому допустив протиправну бездіяльність.

Правовий висновок суду не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у подібній справі, який міститься у постанові від 31 березня 2020 року у справі №808/2122/18.

Правовий висновок Верховного Суду.

«Таким чином, відповідно до вимог Закону №580-VІІІ та Порядку №260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року».

Приймаючи постанову, Верховний Суд не аналізував приписи частини 10 статті 93 Закону на наявність подвійного трактування (не зробив висновок про його відсутність) та не дослідив інші законодавчі акти, які регулюють аналогічні правовідносини щодо інших груп працівників, які мають однаковий правовий статус.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд переконаний, що під поняттям «суд має враховувати» треба розуміти ознайомлення та осмислення.

У разі непогодження з висновком Верховного Суду, яке ґрунтується на аналізі норм права, котрі не враховувались ним, суд вправі прийняти інше рішення, детально пояснивши мотиви незгоди.

У цьому проявляється свобода суду, яку маємо всі ототожнювати з відповідальністю.

Відповідальність суду полягає у тому, що не має права повторювати помилки, які здатен обґрунтувати.

Цим правом суд і скористався.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Так, бездіяльність суб`єкта владних повноважень у питанні виплати коштів при звільненні з роботи безумовно спричиняє моральні страждання, оскільки працівник не отримує коштів, право на які набув сумлінною працею.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує орієнтовну суму коштів за 5 періодів додаткової відпустки, яку не виплатили при звільненні та період затримки виплати коштів.

Період затримки складає більше 6 місяців.

Місячне грошове забезпечення становить більше 9000 грн. (а.с.39-40).

Тому, керуючись принципом співмірності і справедливості, суд зробив висновок, що позивачу завдано моральну шкоду, яка вимірюється сумою у 5000 грн.

Відповідно до приписів частини 1 статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, позов належить задовільнити частково.

Частковість полягає у тому, що позивач просив виплатити грошову компенсацію за період проходження служби з 16 листопада 2014 року, а суд визначив дату виникнення права як 07 вересня 2015 року.

Сторони не понесли судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки, яка надається учаснику бойових дій, за період проходження служби з 07 вересня 2015 року по 14 серпня 2020 року (за 2015, 2017-2020 роки).

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки, яка надається учаснику бойових дій, за період проходження служби з 07 вересня 2015 року по 14 серпня 2020 року (за 2015, 2017-2020 роки).

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити у задоволенні.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей