Справа № 638/12414/20
Суддя: Цвірюк Д. В.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/88/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Куценко К.Д.,

представника позивача Гнатенка О.В.,

представника відповідача Абрамець Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в особі Харківського прикордонного загону про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в особі Харківського прикордонного загону про скасування постанови від 30.08.2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. за порушення ч.1 ст. 204-2 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити, та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову посилається на те, що 30.08.2020 року відносно нього Харківським прикордонним загоном була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, про визнання його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-2 КУпАП і накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 1700 грн. відповідно до якої зі слів співробітників Харківського прикордонного загону він 30.08.2020 року під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Гоптівка» було виявлено громадянина України ОСОБА_1 який перетнув державний кордон України тимчасової окупованої території України до Російської Федерації через пункт пропуску через Державний кордон України «Успенка», рух через який припинено розпорядженням КМУ від 18.02.2015 року № 106-р, таким чином порушив вимоги статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного Суверенітету України на тимчасово окупованих територіях Донецькій та Луганській областях, відповідальність за що передбачена ч. 1ст. 204-2 КУпАП. Позивач зазначив, що 30.08.2020 року він перетнув кордон на особистому транспорті марки «Шевролет Авео» державний номерний знак НОМЕР_2 через міждержавний пункт пропуску Державного кордону України «Гоптівка», після перевірки паспортного контролю його запросили до будівлі в кабінет та надали аркуші паперу для надання пояснень про скоєне адміністративне правопорушення. Позивач не погодився з цим, у зв`язку з чим на його адресу почали поступати погрози та психологічний тиск. Прохання позивача представитись та назвати свою посаду, прізвище, ім`я по батькові були проігноровані прикордонниками. Також стверджує, що йому не було надано можливості скористатися послугами захисника. Постанова про адміністративне стягнення при позивачі не оголошувалась, її копія не була надана, права та обов`язки не були роз`яснені позивачеві. За таких обставин вважає, що при оформленні матеріалів адміністративної справи відповідачем порушено ряд процесуальних вимог під час розгляду справи та формально притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Від в.о. начальника Харківського прикордонного загону до суду надійшов відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 30.08.2020 року відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому встановлено що гр. ОСОБА_1 порушив порядок виїзду з тимчасово окупованої території України, передбачений ст. 12 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України та тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Під час оформлення протоколу позивачу було доведено його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, позивач не заявляв про потребу послуг захисника та не заявляв жодних клопотань, про зо зазначено в протоколі та підтверджується підписами двох свідків. Щодо тверджень позивача про відсутність будь-яких доказів скоєння ним правопорушення, зазначив, що в матеріалах справи наявний витяг з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» згідно якого ОСОБА_1 01.03.2020 року виїхав з підконтрольної території України через контрольний пункт в`їзду-виїзду «Майорське (Зайцево)» у Донецькій області на не підконтрольну території України через контрольний пункт в`їзду-виїзду для перетинання лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей, які визначені наказом командувача об`єднаних сил від 06.10.2019 року № 942 відсутні, тобто позивач на підконтрольну територію України законним порядком не повертався. На підставі викладеного просив постанову про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 204-2 КУпАП залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що сам факт в`їзду позивача на територію України не є свідченням того, що він порушив порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї і здійснив виїзд з окупованої території України в Донецькій області поза контрольними пунктами пропуску в`їзду-виїзду. Вважає, що вина ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 204-2 КУпАП не доведена. Тому постанова про накладення адміністративного стягнення від 30.08.2020року стосовно позивача підлягає скасуванню.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 року відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників.

Ухвалами суду від 23.10.2020 року та від 10.12.2020 року витребувано з адміністрації Державної прикордонної служби України, а саме з центру обробки інформації витяг з бази даних «Відомості осіб, які перетнули державний кордон України» стосовно громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх з підстав зазначених у позовній заяві. Не заперечував факт перетину ОСОБА_1 28.08.2020 року державного кордону через пункт пропуску «Успенка».
Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Судом встановлено, що 30 серпня 2020 року начальником 3 групи ІПК віпс (Тип А) ВСП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лейтенантом ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії СхРУ №111431 стосовно ОСОБА_1 про вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-2 КУпАП.
З вказаного протоколу вбачається, що 30.08.2020 року о 15 годині 25 хвилин в пункті пропуску «Гоптівка» на в`їзд в Україну прикордонним нарядом «Перевірка документів» був виявлений громадянин України ОСОБА_1 , відносно якого відбулося опрацювання БД ДП ДПСУ «Ризик-перетин», в подальшому під час перевірки було встановлено , що він виїхав до тимчасово окупованої території 01.03.2020 року через КПВВ «Майорське». Також зі слів громадянина стало відомо, що 28.08.2020 року приблизно о 05 годині 00 хвилин перетнув державний кордон з тимчасово окупованої території України до РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Успенка» на легковому автомобілі. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги ст.. 12 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України та тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018 року, порушив порядок виїзду з тимчасово окупованої території України, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 204-2 КУпАП.

30 серпня 2020 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-2 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень.
Статтею 204-2 ч.1 КУпАП, передбачена відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.
Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2017 року, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року № 815 «Про затвердження Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій» визначено, що в`їзд на тимчасом окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти.
Наказом командувача об`єднаних сил від 06.10.2019 року № 942 «про визначення контрольних пунктів в`їзду/виїзду для перетинання лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.02.2015 року № 106-р «Про закриття пунктів пропуску через державний кордон» закрито пункти пропуску через державний кордон України в Донецькій та Луганській областях (пунктів контролю), а саме: «Маринівка», «Новоазовськ», «Успенка», «Іловайськ», «Квашине», «Донецьк», «Должанський», «Червона Могила», «Ізварине», «Красна Талівка», «Юганівка», «Герасимівка», «Петрівка», «Луганськ».
Відповідно до ст.19 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», п.44. Постанови КМ України №367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» від 04.06.2015 р., за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї, особи притягуються до відповідальності згідно із законом.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 не виконав вимоги законодавства України та порушив порядок виїзду з тимчасово окупованої території України, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, але ч. 1 ст. 77 КАС України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно із ст. 222-1 КУпАП, органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).
Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.
Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і т.д.
Згідно п.п. 6 п. 3 розділу II Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення затвердженої наказом МВС України від 08.09.2013 року № 898, інспектор мав право розглядати справу про адміністративне правопорушення та накладати адміністративне стягнення.
Згідно ч.4ст.258 КУпАПу випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.
Згідно ч. 1ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-2768/0/15-21 від 27.01.2021 року ОСОБА_1 01.03.2020 року о 14:07 год. виїхав з території України через контрольний пункт в`їзду-виїзду «Майорське (Зайцево)» на тимчасово окуповану територію України та 30.08.2020 року о 15:25 год. в`їхав на територію України з Російської Федерації через контрольний пункт «Гоптівка».

Факт перетинання ОСОБА_1 державного кордону через непрацюючий пункт пропуску «Успенка» 28.08.2020 року з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації встановлений в протоколі про адміністративне правопорушення від 30.08.2020 року представником позивача в судовому засіданні не заперечувався.

Таким чином судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 здійснив в`їзд на тимчасово-окуповану територію України через тимчасово-непрацюючий пункт пропуску «Успенка» з території України не через контрольні пункти в`їзду виїзду перелік яких визначено додатками 1,2 тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області за наказом 1 - го заступника керівника антитерористичного центру при СБУ (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей обл.) від 14.04.17 № 222-ог та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1ст. 204-2 КУпАП.
Отже, факт вчинення позивачем порушення ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного Суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», відповідальність за яке передбачена ст. 204-2 КУпАП, є доведеним.
Санкцією ч. 1 ст. 204-2 КУпАП передбачено накладення стягнення у вигляді штрафу від 100 до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 1700 грн. до 5100 грн.
Лейтенантом ОСОБА_2 при накладенні штрафу було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та відповідно було обране мінімальне стягнення.
Приймаючи до уваги положення наведених вище норм та співвідносячи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що доказів порушення відповідачем порушень чинного законодавства під час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , останнім суду не надано.

Щодо аргументів позивача про порушення його права на захист, суд зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.
КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.
Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в тому числі і право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 30.08.2020 року стосовно ОСОБА_1 останній відмовився від надання пояснень по суті вчиненого правопорушення так само як і відмовився від проставляння свого підпису в постанові від 30.08.2020 року про накладення адміністративного стягнення в присутності двох свідків. Доказів того, що в момент складання стосовно ОСОБА_1 протоколу та постанови про адміністративне правопорушення, позивачем виявлялось бажання скористатись правом на захист, матеріали справи не містять. Крім, того, суд наголошує, що в рамках оскарження постанови про адміністративне правопорушення, позивачем було реалізовано свої процесуальні права в повній мірі, що в свою чергу дає змогу констатувати, що рішення суду ухвалене із дотриманням чинних норм законодавства України.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що дії начальника 3 групи ІПК віпс (Тип А) ВСП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лейтенанта ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відповідають вимогам закону і підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № СхРУ № 071815 від 30.08.2020 року не вбачається, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 77, 241-250, 286 КАС України, суд-

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в особі Харківського прикордонного загону про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 02.03.2021 року.

Сторони:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ;

відповідач військова частина в особі Харківського прикордонного загону, , м.Харків, вул.Клочківська буд.228.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк