Справа № 200/4092/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2021 року справа №200/4092/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Волкової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року (повне судове рішення складено 05 листопада 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/4092/20-а (суддя в І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Донецької обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішення та протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України в особі комісії зі спірних питань визначення статусу осіб які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі Міністерство, Комісія зі спірних питань, відповідач-1), Донецької обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Донецька ОДА, Регіональна комісії з визначення статусу осіб, відповідач-2), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Донецької ОДА, протоколу № 16 від 23.12.2019 щодо направлення документів на розгляд Комісії зі спірних питань, у зв`язку з відсутністю днів виїзду в населенні пункти зони відчуження;

- визнати протиправним та скасувати протокол № 11 засідання Комісія зі спірних питань від 27 лютого 2020 року про відмову у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- зобов`язати Міністерство прийняти рішення про підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- зобов`язати Донецьку ОДА здійснити заміну посвідчення серії НОМЕР_1 від 09.12.2005, виданого позивачу на зразок посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році», встановленого Постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» (далі Порядок № 551).

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є особою з інвалідністю 3 групи та віднесений до 1-ої категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. У березні 2019 року звернувся до відповідача з заявою про заміну посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийнято рішення про направлення документів на розгляд Комісії зі спірних питань, визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населенні пункти зони відчуження. В березні 2020 року позивач отримав відмову в заміні посвідчення.

Вважав, що прийняті рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, оформлене протоколом № 16 та рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оформлене протоколом № 11, у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки відповідачами при прийнятті рішення безпідставно не враховано документи, які підтверджують правомірність отримання позивачем статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та знаходження в зоні відчуження, що надавало підстави для отримання відповідного статусу.

На підставі вказаного позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, зафіксоване у протоколі № 16 від 23.12.2019, в частині про направлення документів на розгляд Комісії зі спірних питань, в зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження осіб за списком: 138 ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії зі спірних питань при Міністерстві про відсутність підстав для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначеного Донецькою ОДА ОСОБА_1 про не підтвердження факту виконаних робіт у зоні відчуження та вилучення з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого самоврядування посвідчення, яке оформлено протоколом від 27.02.2020 № 11.

Зобов`язано Регіональну комісію з визначення статусу осіб прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році» (категорії 1) серії А синього кольору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Донецька ОДА подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у наданих документах на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України відсутні дні виїзду на об`єкти або населенні пункти зони відчуження.

Апелянт вказує, що підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є певні періоди роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджується відповідними документами. Так, кількість днів виконання робіт у зоні відчуження в 1988 році менше 30 календарних днів, що відповідно до діючого законодавства є недостатнім для отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Натомість, на думку Донецької ОДА, місцевий суд не надав правильної оцінки таким доводам та дійшов помилкових висновків про часткове задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерством висловлено не згоду з висновками місцевого суду та прохання задовольнити апеляційну скаргу відповідача-2.

Також 05 лютого 2021 року на адресу апеляційного суду від позивача надійшли копії документів що підтверджують, на його думку, статус ліквідатора аварії, які останній просив долучити до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник відповідача-2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , виданого Димитровським МВ УМВС України в Донецькій області 20 жовтня 2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Згідно пенсійного посвідчення вид пенсії позивача по інвалідності 2 групи.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказане посвідчення перереєстроване.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 09 грудня 2005 та вкладки № НОМЕР_4 від 05.11.2008 з позначкою дійсна безстроково, позивач є учасником ЛПА на ЧАЕС.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ДОН-05 №091931 позивач є інвалідом третьої групи, захворювання пов`язане з роботами на ЛПА на ЧАЕС безстроково.

Наказом № 165 від 19 вересня 1988 року Красноармійського АТП 11464 «Про відрядження» командировано водія а/к №2 ОСОБА_2 а/м МАЗ 5549 держ.№59-86 в м. Чорнобиль Київської області в розп. ДСУ для перевозки будвантажів згідно телефонограми ТПО строком на 30 днів з 19.09.88р.

Згідно довідки № 60, виданої ВАТ «Донецькавтотранс» Красноармійське АТП, позивач дійсно працював в м. Чорнобилі (в 30 км зоні) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 21 вересня 1988 року по 17 жовтня 1988 року, при цьому його робочий день складав 8 годин і 52 робочих дня, та за цей період йому виплачено заробітну плату.

В матеріалах справи міститься тимчасове посвідчення № НОМЕР_5 від 25.10.1988 та тимчасове посвідчення 385 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1988 році від вересня 1990 року, видані на ім`я позивача.

Також згідно довідки керівника оперативної групи Мінтранспорта УСРС позивач в період з 20 вересня 1988 року по 19 жовтня 1988 року працював в 30 кілометровій зоні Чорнобильської АЕС з ліквідації наслідків аварії.

Як вбачається з витягу з амбулаторної картки № 372/01-09 від 18.05.2020, виданої ККП «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги» позивач з 1994 має зв`язок захворювання з роботами по ЛПА на ЧАЕС.

Експертним висновком Донецького регіонального міжвідомчої експертної ради від 22 квітня 1994 року №11139/108-4 встановлено, що захворювання позивача пов`язано з ЛПА на ЧАЕС.

Як вбачається з довідки УКРАВТОТРАНС № 25/1-11-541а від 29.03.2005, наданої позивачем, останній дійсно працював водієм Червоноармійського АТП-11464 і безпосередньо був зайнятий на роботах при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році згідно списків, наданих Донецьким обласним об`єднанням автотранспорту, згідно доданого списку.

Згідно витягу з протоколу 16 Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23.12.2019 направлено документи на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України, в зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населенні пункти зони відчуження за списком: 138 ОСОБА_1 м. Мирноград.

Згідно витягу з протоколу № 11 від 27.02.2020 Комісією зі спірних питань Міністерства вирішено про відсутність підстав для підтвердження статусу учасника наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначеного Донецькою ОДА ОСОБА_1 в зв`язку з виконанням робіт в зоні відчуження в 1988 році менш 30 календарних днів. Посвідчення підлягає вилученню з повідомленням органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично не погоджується із позбавленням його статусу учасника наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, а спірні відносини між сторонами справи виникли у зв`язку із прийняттям Регіональною комісією з визначення статусу осіб рішення, оформленого протоколом № 16 від 23.12.2019 про направлення документів у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населенні пункти зони відчуження, та рішення Комісії зі спірних питань рішення, оформленого протоколом № 11 від 27.02.2020, про не підтвердження факту виконання робіт позивача у зоні відчуження та вилучення у нього посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відтак, правовій оцінці підлягає саме вказані вище рішення суб`єктів владних повноважень, а саме Регіональної комісії з визначення статусу осіб та Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства.

Пунктом 1 Положення про Комісію зі спірних питань, затвердженим наказом Міністерства від 17 травня 2006 року № 187 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 травня 2006 року за № 626/12500, визначено, що Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб - це постійно діючий колегіальний орган, що створюється при Міністерстві для розгляду спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Основними принципами діяльності Комісії є: законність; колегіальність; повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів; обґрунтованість прийнятих рішень; незалежність членів Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування); компетентність членів Комісії.

Підпунктом 3.2 пункту 3, підпунктом 4.2 пункту 4, підпунктами 5.1, 5.3 та 5.4 пункту 5 вказаного Положення передбачено, що одним із завдань Комісії є перевірка правильності видачі посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Комісія зобов`язана при визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС керуватися критеріями, визначеними Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (із змінами). Рішення Комісії приймаються колегіально і є обов`язковими для виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видачі відповідного посвідчення або його вилучення як такого, що видане безпідставно. Рішення Комісії оформляється протоколом, що підписується головою та секретарем Комісії. Комісія розглядає спірні питання громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Рішення Комісії може бути оскаржено в установленому законодавством порядку.

Аналогічного змісту норми визначено і у Положенні про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України 26 грудня 2018 року № 1945 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 січня 2019 року за № 52/33023.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону № 796-XII визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 14 Закону № 796-ХІІ визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.

Відповідно до положень частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються 4-ри категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, до 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесені учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Згідно частини першої та четвертої статті 15 Закону № 796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 65 Закону № 796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи було врегульовано Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (далі - Порядок № 51 в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом № 796-XII, іншими актами законодавства.

Пунктом 10 Порядку № 51 передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видача посвідчень провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Аналогічного змісту норми наведені й у Порядку № 551 (діючий з 25 липня 2018 року).

Так, згідно пункту 11 Порядку № 551 посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів, зокрема, довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

За фактичними обставинами справи встановлено, що до висновків про направлення документів на розгляд до Комісії зі спірних питань відповідач - Регіональна комісія з визначення статусу осіб, дійшов в зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населенні пункти зони відчуження.

Комісія зі спірних питань дійшла висновку про те, що не підтверджено факту виконання робіт у зоні відчуження.

Проте з таким рішенням, погодитись не можна, оскільки останнє прийнято без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Так, наказом № 165 від 19 вересня 1988 Красноармійського АТП 11464 «Про відрядження» командировано водія а/к № 2 ОСОБА_2 а/м МАЗ 5549 держ.№59-86 в м. Чорнобиль Київської області в розп. ДСУ для перевозки будвантажів згідно телефонограми ТПО строком на 30 днів з 19.09.88

Згідно довідки № 60, виданої ВАТ «Донецькавтотранс» Красноармійське АТП, позивач дійсно працював в м. Чорнобилі (в 30 км зоні) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 21 вересня 1988 року по 17 жовтня 1988 року, при цьому його робочий день складав 8 годин і 52 робочих дня, та за цей період йому виплачено заробітну плату.

Зазначене підтверджується тимчасовими посвідченнями № НОМЕР_5 від 25.10.1988 та № 385 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1988 році від вересня 1990, виданими на ім`я позивача.

Згідно довідки керівника оперативної групи Мінтранспорта УСРС позивач в період з 20 вересня 1988 року по 19 жовтня 1988 року працював в 30 кілометровій зоні Чорнобильської АЕС з ліквідації наслідків аварії.

Як вбачається з витягу з амбулаторної картки № 372/01-09 від 18.05.2020, виданої ККП «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги» позивач з 1994 має зв`язок захворювання з роботами по ЛПА на ЧАЕС.

Експертним висновком Донецького регіонального міжвідомчої експертної ради від 22 квітня 1994 року № 11139/108-4 встановлено, що захворювання позивача пов`язано з ЛПА на ЧАЕС.

Зазначені вище документи згідно пункту 10 Порядку № 551 є підставами для видачі посвідчень учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до якого посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі, зокрема посвідчення про відрядження в зону відчуження; довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Слід звернути увагу на те, що згідно переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106 «Про організацію виконання Постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» місто Чорнобиль відноситься до зони відчуження.

Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду, що позивачем доведено те, що він виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження (що фактично і ставилось під сумнів відповідачем), що відповідно до положень статті 10, пункту 2 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ є підставами для визначення особі, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1.

При цьому, на переконання судів, відомості в наданих позивачем документах, не спростовують факт участі позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження.

Крім цього, вирішуючи спір, слід зважити на таке.

Питання визначення статусу осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульовано Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

Статтею 10 Закону № 796-ХІІ (в редакції на час його прийняття) було прямо визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків в зоні відчуження, організації проведення евакуації із цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені для виконання робіт у зазначеній зоні, в тому числі військовослужбовці, включаючи резервістів, працівники державних, громадських організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки як у цій зоні, так і за її межами.

Отже, в зв`язку з ухваленням цього Закону, в силу його прямих норм, тобто, без необхідності підтвердження такого статусу якимось окремим рішенням будь-якого органу влади, ОСОБА_1 вже вважався учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Подальше внесення змін до Закону № 796-ХІІ та встановлення такими змінами додаткових вимог шляхом визначення певної кількості календарних днів в залежності від року праці в зоні відчуження є погіршенням правил щодо статусу таких осіб та принципу юридичної визначеності, тому не беруться до уваги апеляційним судом з огляду на застосування основоположного принципу судочинства верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою статті 6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п. 59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу № 12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації: 1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. 2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1.

Варто зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі Тлімменос проти Греції (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об`єктивного та розумного виправдання. Однак, це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об`єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Крім цього, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на позицію відповідача-1, доцільно зазначити, що дискримінація у правовідносинах, які є предметом даного судового розгляду, може проявлятись у тому, що за наявності у позивача протягом тривалого часу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, суб`єкт владних повноважень при оцінці документів віддав перевагу тим, в яких містяться відомості, що не дають безумовних підстав для підтвердження вказаного вище статусу, над тими документами, в яких міститься інформація, що дає правові підстави для висновку про законність наданого раніше позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.

Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб під час розгляду справи не зазначила обґрунтованих мотивів прийняття рішення, оформленого протоколом № 11 від 27.02.2020, й не обґрунтувала чому при прийнятті такого ним було віддано перевагу відомостям, що зазначені в довідках згаданих позивачем, сукупний аналіз яких дає підстави для висновку, що позивач виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, що є підставою для надання йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що таке рішення, яке оформлене протоколом № 11 від 27.02.2020, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, оформлене протоколом № 16 від 23.12.2019 в частині про направлення документів на розгляд Комісії зі спірних питань, у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження осіб за списком: 138 ОСОБА_1 та зобов`язання Міністерства прийняти рішення про підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; зобов`язання Донецьку ОДА здійснити заміну посвідчення серії НОМЕР_1 від 09.12.2005, виданого позивачу на зразок посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році, встановленого Порядком № 551.

Так, Розпорядженням голови Донецької ОДА, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 21.08.2018 № 1026/5-18 на виконання абзацу 3, 4 пункту 7 вищевказаного Порядку № 551 затверджено Положення про Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пунктів 1, 4 зазначеного Положення, комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є постійно діючим колегіальним органом Донецької обласної державної адміністрації, який утворюється розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації з метою вирішення питань щодо визначення статусу осіб, в тому числі учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Основними завданнями Регіональної комісії є: аналіз та розгляд документів, які відповідно до Порядку видачі посвідчень є підставою для видачі посвідчень; розгляд питань щодо встановлення (підтвердження) статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії, прийняття рішення щодо видачі (відмови у видачі, вилучення) відповідних посвідчень згідно з нормами Порядку.

Слід зазначити, що Регіональною комісією з визначення статусу осіб було прийнято рішення щодо направлення документів позивача на розгляд Комісії зі спірних питань було здійснено аналіз та розгляд документів, відповідно до Порядку № 511.

Як вказано вище, п.11 Порядку № 551 передбачено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слід зазначити, що рішення місцевого суду позивачем не оскаржене, а місцевий суд, зважаючи на обставини справи, частково задовольняючи позовні вимоги, обрав інший спосіб захисту порушеного права позивача.

Враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано з винесенням Регіональною комісією рішення оформленого протоколом від 23.12.2019 № 16 в частині про направлення документів на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження осіб за списком: 138 ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зафіксоване у протоколі № 16 від 23.12.2019, в частині про направлення документів на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження осіб за списком: 138 ОСОБА_1 та зобов`язання Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році» (категорії 1) серії А синього кольору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків, в свою чергу, вона не містить інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі № 200/4092/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення 04 березня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді Е. Г. Казначеєв

Т. Г. Гаврищук