Справа № 140/11551/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 рокуСправа № 140/11551/20 пров. № А/857/90/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2020 року (суддя Смокович В.І., м.Луцьк, повний текст складено 10 листопада 2020 року) у справі за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

04.08.2020 Головне управління ДПС у Волинській області (далі Головне управління) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в дохід державного бюджету податкового боргу в сумі 337443,76 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2020 року

в задоволенні клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовлено. Адміністративний позов Головного управління до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишено без розгляду.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги вказує, що в основу висновку суду першої інстанції про безпідставність стягнення податкового боргу покладена помилкова позиція про дату виникнення податкового боргу, а саме 02.08.2016. Водночас, не було взято до уваги факт неправомірного списання згідно з рішенням від 25.05.2017 №17113-17 колишнім працівником управління по роботі з податковим боргом ОСОБА_2 , що була притягнута до відповідальності за вчинення вказаного правопорушення. Як вбачається з інтегрованої картки платника податків вказана сума боргу, яка становить предмет розгляду даної справи , після безпідставного списання була поновлена 30.11.2017. З моменту поновлення безпідставно списаних сум станом на дату подання позову в цій справі встановлений нормами Податкового кодексу України (далі ПК) 1095-денний строк пропущений не був. Зазначає, що протягом 2019 року фінансування позивача здійснювалося не в повному обсязі, що не може бути перешкодою для звернення до суду.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, з таких міркувань.

Так, як видно зі змісту позову, податковий борг в сумі 337443,76 грн, про стягнення якого просить контролюючий орган у межах розгляду даної справи виник внаслідок несплати узгодженого грошового зобов`язання, визначеного на підставі податкового повідомлення рішення від 17.05.2016 № (далі ППР), в тому числі основне зобов`язання 269819,01 грн, штрафні (фінансові) санкції 67624,75 грн.

Як убачається із інтегрованої картки ОСОБА_1 за платежем податок на доходи з фізичних осіб, з урахування адміністративного порядку оскарження податкового ППР, несплачені суми податкового зобов`язання набули статусу податкового боргу 02.08.2016 (а.с.12).

Поряд з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом 04.08.2020.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року запропоновано Головному управлінню подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із обов`язковим обґрунтуванням поважності причин такого пропуску (а.с.21).

Як визначено у підпункті 19-1.1.22 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК до функцій контролюючих органів належить здійснення погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Частинами першою-другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Нормами частини третьої статті 122 КАС передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду.

Спеціальним строком звернення до суду з позовом у спорах цієї категорії справ є строк, визначений статтею 102 ПК.

Так, відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Нормами пункту 102.4 статті 102 ПК передбачено, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Суд зауважує, що непогашення платником податку податкового боргу надає право контролюючому органу здійснити за цього платника податку і в інтересах держави заходи на погашення податкового боргу, який виник через таку несплату. При цьому, такі заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як це вимагається частиною другою статті 19 Конституції України, якою встановлено критерій поведінки державного органу у сфері публічних відносин. Неправомірна поведінка невладного суб`єкта у цих відносинах не може виправлятися неправомірною поведінкою владного суб`єкта.

Стосовно доводів позивача-апелянта про те, що дані суми податкового боргу були неправомірно списані згідно рішення від 25.05.2017 колишнім працівником управління по роботі з податковим боргом ОСОБА_3 , яка була притягнута до відповідальності за вчинення вказаного правопорушення та з моменту поновлення безпідставно списаних сум 30.11.2017 встановлений нормами ПК 1095-денний строк звернення пропущений не був, суд зазначає наступне.

Як установлено із матеріалів справи податковий борг в сумі 337443,76 грн виник 02.08.2016, тобто до списання такого боргу 25.05.2017, на яке посилається позивач як на підставу поважності пропущеного строку звернення до суду, минуло понад 9 місяців, протягом яких позивачем заходи щодо примусового стягнення такого податкового боргу не вживалися.

Крім того, що після поновлення списаних сум 30.11.2017 Головне управління звернулося до суду із відповідним позовом через 2 роки і 8 місяців, а відтак вказані обставини не є поважними та не можуть слугувати підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Нормами пункту 102.2 статті 102 ПК передбачено, грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо:

податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано (підпункт 102.2.1. пункту 102.2 статті 102 ПК);

посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили (підпункт 102.2.1. пункту 102.2 статті 102 ПК).

Доказів існування вказаних обставин із наявністю яких законодавець пов`язує можливість стягнення податкового боргу без дотримання строку давності, визначеного в статті 102 ПК позивачем суду не надано, натомість ПК не містить такого поняття як вторинне виникнення податкового боргу та не надає контролюючому органу права на звернення до суду із позовною заявою про стягнення податкового боргу поза межами вказаних строків, у разі якщо після списання податкового боргу, такий борг був знову поновлений в інтегрованій картці платника.

Суд першої інстанції також обґрунтовано відхилив доводи позивача про обмежене фінансування Головного управління як причину неможливості здійснити сплату судового збору у справі, оскільки як убачається із платіжного доручення від 19.09.2019 №1860 судовий збір за подання даного адміністративного позову було сплачено ще 20.09.2019, проте із даним позовом контролюючий орган звернувся до суду лише 04.08.2020, тобто майже через рік після того як було сплачено судовий збір, що також свідчить про неповажність пропуску строку звернення до суду (а.с.3).

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд уважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою і четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зважаючи на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними, тому суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність залишення без розгляду позову Головного управління.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 4 березня 2021 року.