Справа № 580/5934/20
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року справа № 580/5934/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Канівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області у оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку із досягненням її дочкою ОСОБА_2 16-річного віку звернулась до Канівського районного сектору УДМС України в Черкаській області із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року. Канівський районний сектор УДМС України в Черкаській області відмовив ОСОБА_1 у оформленні та видачі її дочці ОСОБА_2 паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує права її неповнолітньої дочки ОСОБА_2 .

Відповідач проти позову заперечив. 09.02.2021 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що передумовою для оформлення та видачі паспорта громадянина України є звернення особи в установленому порядку до уповноваженого органу з відповідною заявою та долученням до неї визначеного переліку документів. ОСОБА_2 та її законний представник ОСОБА_1 до заяви від 03.11.2020 долучили лише копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 та дві фотокартки. За своєю формою та суттю заява ОСОБА_2 не відповідача вимогам Порядку №302 від 25.03.2015 та Положення №2503-ХІІ від 26.06.1992 тому була розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян» та надано вичерпну відповідь з роз`ясненнями порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України. Надана на заяву позивача відповідь Канівського РС УДМС України в Черкаській області не є відмовою у наданні адміністративної послуги «оформлення паспорта громадянина України» відповідно до чинного законодавства, тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо відшкодування витрат, понесених при підготовці процесуальних документів до суду та які очікується понести у зв`язку із розглядом справи зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують понесені позивачем витрати щодо сплати за надання правничої допомоги. В акті прийому-передачі виконаних робіт від 21.12.2020 в абзаці третьому зазначено, що роботи надані на загальну суму 2000 грн. У п`ятому абзаці цього ж акту зазначено, що даний акт є підставою для проведення розрахунків за договором №102 від 07.11.2018, проте вказаний договір не був доданий позивачем до позовної заяви. Судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1681 грн. 60 коп. не підлягають стягненню з відповідача, оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору як законний представник своєї неповнолітньої дочки. З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

19.02.2021 позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначила доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Ухвалою суду від 28.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.11.2004 позивач ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 .

У зв`язку із досягненням ОСОБА_2 шістнадцятирічного віку законний представник позивача ОСОБА_1 звернулась до Канівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області із заявою, в якій просила оформити та видати її неповнолітній дочці ОСОБА_2 паспорт зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки. До заяви додала: дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см для оформлення бланку паспорта для територіального підрозділу ДМС; копію свідоцтва про народження.

Листом Канівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області №7120-523/7120.3-20 від 25.11.2020 позивачу було відмовлено у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки.

Вважаючи відмову у видачі паспорта у формі книжечки протиправною, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Статтею 5 Закону України Про громадянство України від 18.01.2001 № 2235-III (далі - Закон № 2235-III) визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до статті 5 Закону № 2235-III постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно з пунктами 1, 3, 5, 8, 9-11 Положення про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80 х 60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, чинним Положенням про паспорт громадянина України передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Водночас, Законом України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус від 20.11.2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно зі статтею 13 Закону № 5492-VI, документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на паспорт громадянина України.

Відповідно до частин 2, 4, 6 статті 14 Закону № 5492-VI, документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.

Отже, вказаним Законом також передбачена можливість видачі документа як у формі книжечки, так і у вигляді картки.

Таким чином, заявник, звернувшись до уповноваженого суб`єкта з відповідними документами, передбаченими вказаним Законом, має право на отримання документа у формі книжечки, зокрема, паспорта громадянина України.

Спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача видати неповнолітній дочці законного представника позивача паспорт громадянина України у вигляді (формі) книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII.

З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову, а також правове регулювання спірних відносин, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17.

Так, 26 березня 2018 року Верховним Судом ухвалено рішення у зразковій справі №806/3265/17.

Верховний Суд, ухвалюючи вказане рішення, зазначив, що ознаками типової справи є:

позивач - фізична особа, який територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;

відповідач - територіальні органи ДМС України;

предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно із п. 21 ст. 4 КАС України типові адміністративні справи адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявленого аналогічні вимоги.

Таким чином, враховуючи предмет спору у цій справі та предмет спору у справі, яку розглянуто Верховним Судом як зразкову, суд дійшов висновку про те, що вказана справа є типовою справою по відношенню до справи №806/3265/17-а.

Отже, правові висновки Верховного Суду, які зроблені під час розгляду зразкової справи №806/3265/17-а, підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи.

У зазначеному рішенні Верховний Суд констатував, що норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій.

На переконання Верховного Суду це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто, таке втручання не було встановлене законом), не є необхідним у демократичному суспільстві. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

Як зазначено у рішенні Верховного Суду від 26 березня 2018 року, позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і таке втручання є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Оскільки, спірні правовідносини між сторонами виникли саме з приводу фактичної відмови відповідача у видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки, з огляду на позицію відповідача про те, що видача паспорту можлива лише у формі ID-картки, враховуючи правові висновки Верховного Суду, які викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, суд дійшов висновку щодо наявності у позивача права на отримання паспорту у формі книжечки.

Таким чином, суд дійшов висновку визнати протиправною відмову Канівського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Черкаській області в оформленні та видачі неповнолітній дочці позивача паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, що викладена в листі №7120-523/7120.3-20 від 25.11.2020.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом 3 Постанови №302 визначено, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, які підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Таким чином, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору як законний представник своєї неповнолітньої дочки.

Отже, судові витрати позивача по сплаті судового збору у сумі 1682 грн. стягненню з рахунок бюджетних асигнувань відповідача не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України передбачені витрати на правничу допомогу адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу.

Згідно частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач надав договір про надання правової допомоги №86 від 01.12.2020, детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 21.12.2020, акт прийому-передачі виконаних робіт до договору №86 від 01.12.2020, квитанції до прибуткового касового ордера №86, квитанція до прибуткового касового ордера №86 від 01.12.2020.

Згідно детального опису робіт виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 21.12.2020 адвокат ОСОБА_4 надає позивачу наступні послуги:

- консультація правового характеру з використанням юридичної літератури, нормативно-правових документів та реєстру судових рішень вартістю 250 грн.;

- вивчення та надання правової оцінки письмовим документам вартістю 250 грн.;

- підготовка процесуальних документів 500 грн.;

- підготовка позовної заяви та письмових доказів до позовної заяви вартістю 1000 грн.

Згідно акту прийому-передачі виконаних послуг до договору №86 від 01.12.2020 адвокат ОСОБА_4 повністю надав, а позивач прийняв виконані адвокатом роботи згідно детального описку виконаних робіт на загальну вартість 2000 грн.

Відповідач щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу не є співмірною із складністю спору та об`ємом проведених адвокатом робіт при підготовці та поданні позову.

Витрати на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України консультація правового характеру з використанням юридичної літератури, нормативно-правових документів, реєстру судових рішень та вивчення і надання правової оцінки письмовим документам не відноситься до витрат на правничу допомогу, тому стягнення витрат в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення витрат за підготовку позовної заяви та процесуальних документів, суд зазначає, що з урахуванням викладеного та підтверджених доказами понесених витрат, 2000 грн., є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим розміром відшкодування витрат на правничу допомогу.

Отже, судові витрати на правничу допомогу у сумі 1000 грн. підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби в Черкаській області в особі Канівського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Черкаській області (бул. Шевченка, 117, м. Черкаси, 18002, ) в оформленні та видачі ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, викладену в листі №7120-523/7120.3-20 від 25.11.2020.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби в Черкаській області в особі Канівського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Черкаській області (бул. Шевченка, 117, м. Черкаси, 18002, ) оформити та видати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби в Черкаській області (бул. Шевченка, 117, м. Черкаси, 18002, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 10.01.2004) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий А.В. Руденко