Справа № 640/12485/20
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

25 лютого 2021 року м. Київ № 640/12485/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін заяву Державної служби якості освіти України про закриття провадження в частині позовних вимог в адміністративній справі

за позовом Спеціалізованої школи ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва, ОСОБА_1

до Державної служби якості освіти України

про визнання протиправним та скасування розпорядження

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізована школа ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва та ОСОБА_1 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби якості освіти України, в якому просять визнати протиправним та скасувати розпорядження Державної служби якості освіти України № 01-13/32-р від 06.12.2019 "Про усунення порушень, виявлених у ході позапланової перевірки спеціалізованої школи ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В подальшому надійшло клопотання представника Державної служби якості освіти України про закриття провадження в частині та залишення без розгляду позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки останній звільнений з посади директора Спеціалізованої школи ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва. Представник відповідача вказує, що право на судове оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) надано лише суб`єкту господарювання, яким у межах спірних правовідносин є Спеціалізована школа ІІ-ІІІ ступенів №519 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва. Відтак, право на подання даного позову у ОСОБА_1 , як фізичної особи, про що останнім наголошено у позовній заяві, відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року встановлено сторонам п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва пояснень щодо заявлених представником Державної служби якості освіти України клопотань про залишення без розгляду та про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Спеціалізованої школи ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва та ОСОБА_1 до Державної служби якості освіти України про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Державна служба якості освіти України у письмових поясненнях наполягала на закритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_1 у письмових поясненнях щодо клопотання про закриття провадження у справі вказував на відсутність заборони для інших суб`єктів оскаржувати рішення контролюючих органів, зважаючи на наявність у ОСОБА_1 прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до адміністративного суду.

Спеціалізована школа ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва також заперечувала проти закриття провадження у справі з мотивів викладених у письмових поясненнях з огляду на те, що ОСОБА_1 наділений правом на оскарження розпорядження Державної служби якості освіти України № 01-13/32-р від 06.12.2019 "Про усунення порушень, виявлених у ході позапланової перевірки спеціалізованої школи ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва" як фізична особа.

Розглянувши клопотання представника Державної служби якості освіти України про закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

З матеріалів справи вбачається, що Державною службою якості освіти України прийнято розпорядження № 01-13/32-р від 06 грудня 2019 року «Про усунення порушень, виявлених у ході позапланової перевірки спеціалізованої школи ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва».

Наказом Департаменту освіти і науки від 03 червня 2020 року №20к ОСОБА_1 звільнено з 04 червня 2020 року з посади директора Спеціалізованої школи ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про вирішення питання правомірності розпорядження Державної служби якості освіти України № 01-13/32-р від 06.12.2019 "Про усунення порушень, виявлених у ході позапланової перевірки спеціалізованої школи ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва".

ОСОБА_1 вказує, що даний позов подано ним до суб`єкта владних повноважень, оскільки між ними виник публічно-правовий спір щодо оскарження актів індивідуальної дії, внаслідок яких порушується право та законний інтерес позивача.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Суд наголошує, що оскаржуване розпорядження № 01-13/32-р від 06.12.2019 "Про усунення порушень, виявлених у ході позапланової перевірки спеціалізованої школи ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва" стосується безпосередньо Спеціалізованої школи ІІ-ІІІ ступенів №159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва, яка є окремою юридичною особою, а тому ОСОБА_1 фактично не є учасником правовідносин, які виникли внаслідок прийняття зазначеного розпорядження.

Так, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Приписами статті 21 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» врегульовано порядок оскарження рішень органів державного нагляду (контролю), згідно з яким, суб`єкт господарювання має право звернутися до відповідного центрального органу виконавчої влади або до суду щодо оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) (частина 1 статті 21 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»).

У той же час, у силу статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», третіми особами є юридичні та фізичні особи (адвокати, аудитори, громадські об`єднання в особі їх уповноважених представників, уповноважені представники організації роботодавців, їх об`єднань та інші), які залучаються суб`єктами господарювання або органами державного нагляду (контролю) в ході здійснення заходів державного нагляду (контролю).

Треті особи мають право: бути присутніми під час здійснення заходів державного нагляду (контролю); знайомитися з документами та матеріалами, що стосуються здійснення державного нагляду (контролю); представляти інтереси суб`єктів господарювання перед органами державного нагляду (контролю) в порядку, встановленому законом; здійснювати інші дії в інтересах суб`єктів господарювання у встановленому законом порядку (частина 2 статті 20 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»).

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що право судового оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) надано лише суб`єкту господарювання. Натомість треті особи таким правом, у силу наведеного, не наділені.

Таким чином, з позовом у цій справі звернулася, зокрема, фізична особа - ОСОБА_1 , який фактично у межах спірної перевірки виступав у якості третьої особи, відтак позовна заява у даній справі подана особою, яка не має права на звернення до суду з таким позовом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України у публічно-правових спорах фізичної особи із суб`єктом владних повноважень такий спір виникає у зв`язку з виконанням або невиконанням суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій відносно цієї особи.

Державна служба якості освіти України - не здійснювала відносно позивача ОСОБА_1 жодних публічно-владних управлінських функцій. Звільнення останнього, як такого, що не відповідає займаній посаді, відбулося на підставі наказу, що прийнятий відповідно до висновків проведеної перевірки.

Суд зазначає, що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень має особа, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Таким чином, оскаржуване розпорядження Державної служби якості освіти України є актом індивідуальної дії, який не порушує безпосередніх конкретних прав чи обов`язків ОСОБА_1 , а отже, не породжує для нього права на захист, тобто права на звернення до суду із цим адміністративним позовом.

Аналогічну правову позицію (щодо належного суб`єкта оскарження актів індивідуальної дії) Велика Палата Верховного Суду, висловила, зокрема, у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, від 09 квітня 2019 року у справі № 9901/611/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 9901/283/19 та від 08 квітня 2020 року у справі № 9901/580/19.

Враховуючи те, що між ОСОБА_1 та відповідачем відсутній юридичний спір, що, своєю чергою, не породжує для позивача й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом, отже наявні підстави для закриття провадження у цій справі.

Суд зазначає, що для ефективного захисту порушених прав необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між стверджуваним порушенням та способом захисту прав або інтересів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 9901/491/19, від 20 травня 2020 року у справі № 580/2623/19.

До того ж суд бере до уваги, що справа про незаконне звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_1 наразі перебуває на розгляді у Солом`янському районному суді м. Києва, де ухвалою від 17 липня 2020 року у справі № 760/15291/20 відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: спеціалізована школа II-III ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва про визнання незаконним та скасування рішення атестаційної комісії, про визнання незаконним та скасування наказу щодо затвердження результатів атестації в частині, що стосується позивача, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року справа № 640/14623/20 адміністративне провадження № К/9901/34243/20.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" ("Golder v. the United Kingdom"), заява № 4451/70, п. 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станєв проти Болгарії" ("Stanev v. Bulgaria"), заява № 36760/06, п. 230).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі №640/12485/20 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби якості освіти України про визнання протиправним та скасування розпорядження Державної служби якості освіти України № 01-13/32-р від 06 грудня 2019 року "Про усунення порушень, виявлених у ході позапланової перевірки спеціалізованої школи ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва".

Керуючись статтями 238 - 239, частиною 2 статті 142, статтями 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, суд -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі №640/12485/20 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби якості освіти України про визнання протиправним та скасування розпорядження Державної служби якості освіти України № 01-13/32-р від 06 грудня 2019 року "Про усунення порушень, виявлених у ході позапланової перевірки спеціалізованої школи ІІ-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва".

2. Попередити ОСОБА_1 , що повторне звернення з тією самою вимогою не допускається.

3. Копію цієї ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко