Справа № 420/9680/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/9680/20

Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 28 жовтня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, про визнання протиправними дій Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, які полягають в нарахуванні ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 ) разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року як особі з інвалідністю 1 групи внаслідок війни, яка не відповідає ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18); зобов`язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради перерахувати ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року як особі з інвалідністю 1 групи внаслідок війни розмірі 10-ти мінімальних пенсій за віком, у відповідності до ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1- 247/2018(3393/18) та стягнути в примусовому порядку на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у сумі 12260,00 грн. з урахуванням раніше виплаченої суми 4120,00грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка вказала, що відповідачем протиправно відмовлено їй у виплаті суми недоплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня, як інваліду 1 групи внаслідок війни, у відповідності до положення ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту» з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні №3-р/2020 від 27.02.2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

Визнано протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, які полягають в нарахуванні ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року, як особі з інвалідністю 1 групи внаслідок війни, яка не відповідає ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18);

Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року як особі з інвалідністю 1 групи внаслідок війни в розмірі 10-ти мінімальних пенсій за віком, у відповідності до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1- 247/2018(3393/18) з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради подано до суду апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення по справі норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги вказано, що виплата разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у 2020 році ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю внаслідок війни І групи була здійснена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у розмірі 4120,00 грн. Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними. Враховуючи те, що спірна допомога за 2020 рік нарахована та виплачена позивачу в розмірі 4120,00 гривень відповідно до вищевказаних положень законодавства, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Представник відповідача зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від економічних чинників, на що вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, ОСОБА_1 , є інвалідом 1 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, дата видачі 18.06.2020 року (а.с.9).

14.09.2020 року позивач звернулася до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою, в якій просила провести перерахунок та виплату невиплаченої частини одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 12260 грн. (16380 грн. - 4120 грн.), що складає 10 мінімальних пенсій за віком станом на 01.01.2020 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, яким визнано неконституційним окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст, 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.12).

24.09.2020 року Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради надано відповідь за № 02-Т-0524/2-ув, в якій зазначено, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2020 рік була нарахована та виплачена позивачу, як особі з інвалідністю І групи внаслідок війни у розмірі 4120,00 гривень відповідно до чинного законодавства (а.с.13-14).

Не погодившись з нарахуванням та виплатою їй щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернулась до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 розмір щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни І групи у 2020 році становить 163804,00 грн. (1638,00 грн. х 10), однак разову грошову допомогу позивачу виплачено у 2020 року у розмірі, меншому ніж передбачено ч. 4 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про порушення прав позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини у даній справі виникли стосовно питання розміру щорічної разової допомоги учасникам бойових дій до 05 травня 2020 року.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян, визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, є Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон України №3551-XII).

Пільги особам з інвалідністю внаслідок війни встановлені ст. 13 вказаного Закону.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було доповнено частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» згадану вище норму права викладено в такій редакції:

"Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

Тобто, на момент нарахування і виплати у квітні 2020 року позивачу одноразової грошової допомоги та на дату звернення ОСОБА_2 із заявами до відповідачів про перерахунок допомоги, діяла ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998р., яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю 1 групи - 10 мінімальних пенсій за віком.

За визначенням ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII, щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 05 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01 січня 2015 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань», якою визначено розмір виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій - 1390 гривень.

Водночас, Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наголошував на тому, що „законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони" (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018 уже наголошував, що „забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною першою статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави" (абзац дев`ятий пункту 6 мотивувальної частини).

Відповідно до положень ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційним Судом України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 вказано про втрату чинності окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, визнаного неконституційним, саме з дня ухвалення цього Рішення.

Отже, положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, втратили чинність саме з 27.02.2020р., при цьому необхідно враховувати, що Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Таким чином, з 27.02.2020 року у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб - учасникам бойових у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року - 1638 гривень.

Отже, з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни І групи у 2020 році становить 16380,00 грн. (1638,00 грн. х 10).

Водночас, як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивачу у 2020 році виплачено щорічну разову грошову допомогу до 05 травня в розмірі 4120,00 грн., яка не відповідає статті 12 Закону №3551-ХІІ та свідчить про порушення її прав на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що ним правомірно виплачена разова щорічна грошова допомога до 5 травня ОСОБА_1 у розмірі 4120,00 грн. у 2020 році відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 19.02.2020 року, оскільки норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів України, не можуть змінювати приписів закону України, і не позбавляють позивача цього права. Відсутність встановленого механізму їх виплати не звільняє державу в особі уповноваженого органу від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум допомоги, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.

Посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, згідно якого передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними; механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів, колегія суддів оцінює критично, з огляду на те, що у даному випадку спірним є питання виплати позивачці як інваліду 1 групи одноразової щорічної допомоги до 5 травня, розмір якої визначений спеціальним Законом, а не наявності повноважень у Кабінету Міністрів України щодо встановлення порядку та розмірів соціальних виплат.

Доводи апелянта про те, що кошти позивачу було виплачено правомірно та виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету, колегія суддів також вважає хибними, з огляду на те, що гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.

До того ж, апеляційний суд погоджується з твердженням суду попередньої інстанції, що відмова Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному Законом № 3551-XII, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»).

Така позиція судів узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи усе викладене вище, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно недоведеності відповідачем правомірності своїх дій, які полягли у виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги до 05 травня 2020 року у меншому розмірі, позивачка навела законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, а тому наявні правові підстави для задоволення позову.

Стосовно клопотання, викладеного в апеляційній скарзі про зупинення провадження в даній адміністративній справі до набрання чинності рішення Верховного Суду у зразковій справі № 440/2722/20, колегія суддів зазначає, що ухвалою апеляційного суду від 08.12.2020 року було відкрито апеляційне провадження у цій справі та призначено її до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Станом на час вирішення даної справи апеляційним судом, рішення Верховного Суду у зразковій справі № 440/2722/20 набрало законної сили 13 січня 2021 року, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року у справі № 440/2722/20.

Таким чином, наразі відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі.

На підставі ч. 3 ст. 291 КАС України, правові висновки Великої Палати Верховного Суду в зразковій справі № 440/2722/20 були враховані при ухваленні апеляційним судом даного рішення за результатами перегляду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року у типовій справі № 420/9680/20, яка відповідає ознакам та обставинам, викладеним у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року.

За встановлених апеляційним судом обставин, доводи апеляційної скарги є несуттєвими, ґрунтуються на доводах, які вже були предметом дослідження судом першої інстанції та яким надано належну правову оцінку, відтак висновків суду вони не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 420/9680/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 04 березня 2021 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.