Справа № 160/13929/20
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
1. 29.10.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 29.10.2020 через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про:
- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30.04.2020 № 4-5670/15-20-СГ про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельною ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2 га, що розташована на території Павлівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області;
- зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ухвалити наказ, яким надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Павлівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області.
2. Ухвалою суду від 03.11.2020 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строк для подання до суду заяв по суті спору, витребувано докази у відповідача.
3. 17.12.2020 засобами електронного зв`язку та через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву з доказом його направлення позивачу, надано витребувані судом докази.
4. 28.12.2020 через систему «Електронний суд» позивачем подано відповідь на відзив.
5. Відповідачем було прийнято рішення про відмову позивачу в дозволі на розробку проекту землеустрою 30.04.2020 наказом 4-5670/15-20-СГ, який оприлюднено на веб-порталі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у розділі «Оприлюднення наказів щодо розпорядження землями». Так, розгляд клопотання тривав 36 днів, чим порушено місячний строк зазначений у частини сьомій статті 118 Земельного кодексу України.
6. Таким чином, в передбачений законом строк, відповідач не прийняв будь-якого рішення, передбаченого згаданою нормою закону, чим проявив протиправну бездіяльність.
7. Позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки у пакеті документів відсутня інформація щодо наявності (відсутності) на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна та прав на нього.
8. Відповідач прийняв рішення всупереч інформації наявної в ДЗК та проігнорував висновки Державного кадастрового реєстратора щодо відсутні нерухомого майна на бажаній земельній ділянці.
9. З вичерпного переліку наведеного у частині сьомій статті 118 ЗК України, відсутня така підстава як «відсутність в пакеті документів інформації щодо наявності (відсутності) на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна та прав на нього» або щось подібне.
10. Таким чином, відмова на підставі ненадання позивачем документів на підтвердження наявності або відсутності об`єктів нерухомого майна та прав на нього є протиправною оскільки не ґрунтується на законі та суперечить інформації з ДЗК.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
11. Відповідач проти позову заперечив повністю, зазначив, що на законодавчому рівні закріплено таку підставу для відмови як невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України.
12. Таким чином, надання відповідного дозволу буде суперечити статті 134 ЗК України.
14. Позивачем помилково згадується стаття 123 ЗК України, оскільки даною нормою передбачено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, у той час як клопотання нею подавалося в порядку статті 118 ЗК України.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
16. До клопотання додано документ із бажаним місцем розташування земельної ділянки.
17. Клопотання отримано відповідачем 23.03.2020 та зареєстровано за № К-3222/0/21-20.
18. 30.04.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області прийнято наказ № 4-5670/15-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» яким вирішено:
- відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Павлівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням (01.03) - для ведення особистого селянського господарства, з таких підстав: за інформацією відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, запитувана земельна ділянка, яка зазначена на доданих графічних матеріалах, відводиться за рахунок земель під господарськими будівлями і дворами, проте в пакеті документів відсутня інформація щодо наявності (відсутності) на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна та прав на нього.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
19. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20. Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
21. Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
22. Згідно із пунктом «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначенням передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
23. Пріоритетність земель сільськогосподарського призначенням встановлена статтею 23 ЗК України:
- землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання;
- визначення земель, придатних для потреб сільського господарства, провадиться на підставі даних державного земельного кадастру.
24. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
25. Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
26. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України).
27. Згідно із пунктом «в» частиною третьою статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
28. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина четверта статті 116 ЗК України).
29. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (частина п`ята статті 116 ЗК України).
30. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.
31. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина перша статті 118 ЗК України).
32. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель (частина четверта статті 118 ЗК України).
33. Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
34. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
35. Органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
36. Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
37. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
38. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, в таких розмірах для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
39. Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
40. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що земельні відносини як суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею врегульовані Земельним кодексом України.
41. Усі землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, які мають особливий правовий режим.
42. Однією з таких категорій за цільовим призначенням є землі сільськогосподарського призначення.
43. Одночасно частиною другою статті 19 ЗК України встановлено, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
44. У розглянутому спорі позивач звернувся до територіального органу Держгеокадастру із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
47. Згідно із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.07.2020 у справі № 802/1447/17-а, від 04.05.2020 у справі № 802/1539/17-а, згідно із частиною п`ятою статті 20 ЗК України, земельні ділянки для особистого селянського господарства є не окремою категорією цільового призначення земель, а лише видом використання земель в межах цільового призначення.
48. Таким чином, у розглянутому випадку не йдеться про надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення.
49. Надаючи оцінку особливостям процедури оформлення земельної ділянки у разі бажання заявника одержати у власність частину вже сформованої земельної ділянки, суд виходить із того, що відповідно до частини шостої статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
50. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
51. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
52. Підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
53. Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
54. Отже, положення статті 118 ЗК України містять вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
55. Правові висновки аналогічного змісту містяться у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17 та від 17.04.2018 у справі № 812/1557/17.
56. Натомість, відповідач, до компетенції якого належить розгляд питання та прийняття рішення щодо надання дозволу чи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відмовив позивачеві у наданні такого дозволу із посиланням на те, що за інформацією відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, запитувана земельна ділянка, яка зазначена на доданих графічних матеріалах, відводиться за рахунок земель під господарськими будівлями і дворами, проте в пакеті документів відсутня інформація щодо наявності (відсутності) на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна та прав на нього.
57. Однак, зазначеної інформації відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, на яку посилається відповідач в оскаржуваному наказі як на підставу для відмови, до суду не надано.
58. Матеріалами справи не підтверджується, що запитувана земельна ділянка відводиться за рахунок земель під господарськими будівлями і дворами, однак вирішення цього питання є важливим для реалізації прав позивача.
59. Наказ від 30.04.2020 № 4-5670/15-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» містить посилання на статтю 134 ЗК України.
60. Так, відповідно до частини першої статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
61. Частиною другою статті 134 ЗК України визначено перелік підстав, за наявності яких не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них.
62. Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (частина третя статті 134 ЗК України).
63. Однак, відповідачем не обґрунтовано наявність умов передбачених частинами другою та третьою статті 134 ЗК України, які застосовувалися при прийнятті оскаржуваного у цій справі наказу, зокрема, не вказано підставу, що унеможливила позитивне вирішення клопотання.
64. У позовній заяві зазначено, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства від 22.03.2020, яке отримано 23.03.2020, оскаржуваний у цій справі наказ прийнято 30.04.2020, у зв`язку із чим позивач зазначає про порушення місячного терміну розгляду клопотання.
65. Разом із тим, слід зазначити, що строк розгляду клопотання є строком виконання своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. Недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень і втрату ним правоможності на ухвалення будь-яких рішень, у тому числі й тих, які є предметом спору у цій справі. Тому, пропуск цього строку самостійно не свідчить про протиправність ухваленого рішення.
66. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а, від 22.10.2020 у справі № 296/3212/16-а.
67. З урахуванням викладеного, суд визнає протиправним та скасовує наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30.04.2020 № 4-5670/15-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».
щодо зобов`язання вчинити певні дії
68. Вирішуючи спір у частині способу відновлення порушених прав позивача, суд виходить із того, що для прийняття судом рішення, яким зобов`язується суб`єкт владних повноважень до прийняття певного рішення, у тому числі про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, суд має дослідити, чи додержано заявником всі інші умови для прийняття відповідачем такого рішення, та тільки за відсутності таких підстав зобов`язання відповідача до прийняття визначеного рішення є правомірним у межах вибору судом способу захисту порушеного права.
69. У судовій практиці сформовано правову позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення, при цьому у такому випадку кожне із рішень є законним.
70. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
71. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
72. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
73. Подібну правову позицію висловив Верховний Суд, зокрема у постановах від 24.01.2019 у справі № 806/2978/17, від 16.05.2019 у справі № 812/1312/18, від 14.08.2019 у справі № 0640/4434/18, від 24.12.2019 у справі № 823/59/17, від 23.01.2020 у справі № 840/2979/18.
74. Суд вважає, що у розглянутому випадку належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача, оскільки відповідачем не перевірено подане клопотання на відповідність вимогам ЗК України, не визначено чи відсутні підстави для відмови у надані дозволу, встановлені законом.
75. Суд не вбачає достатніми підстави для зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки відповідачем фактично не розглянуто заяву у належному порядку, зокрема не перевірено чи є достатніми надані документи для прийняття позитивного рішення за всіма критеріями, встановленими законом.
76. Таким чином, суд дійшов висновку, що у цій справі відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
77. З системного аналізу матеріалів справи та наведеним норм законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
78. У зв`язку із задоволенням позову в частині однієї позовної вимоги немайнового характеру, суд присуджує на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.
79. Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд, -
81. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 30.04.2020 № 4-5670/15-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».
83. В іншій частині позовних вимог відмовити.
84. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 840,80 грн.
85. Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.
Суддя І.О. Верба