Справа № 160/3676/20
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 160/3676/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Шальєвої В.А., Олефіренко Н.А., секретар судового засідання Лащенко Р.В., за участю представника позивача Макарова К.Г., представника відповідача Кравченка М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніпласт" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року в адміністративній справі №160/3676/20 (суддя у 1 інстанції Кадникова Г.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніпласт" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Уніпласт" звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасовати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 22.01.2020 року про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 317049грн. 05коп.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 22.01.2020 року про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 340грн. 00коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що висновки відповідача в акті №16096/04-36-05-18/31122890 від 13.12.2019 року є хибними, так як наслідок винесені на його підставі податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області № та № від 22.01.2020 року є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не проаналізував та не надав оцінки доводам позивача стосовно того, що пеня за порушення валютного законодавства, нарахована на підставі Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» по своїй правовій природі є адміністративно-господарською санкцією. Так, у оскаржуваному рішенні суд проаналізував лише можливість чи неможливість застосувати строки нарахування такої пені, однак помилково не звернув увагу, що така пеня має нараховуватися з урахуванням вимог господарського законодавства щодо застосування відповідальності за порушення у сфері господарювання. Крім того, суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що введений режим карантину у зв`язку із розповсюдженням короно вірусної інфекції COVID-19 впливає як на загальний стан економічних процесів в Україні, так і на діяльність малих, середніх та великих суб`єктів підприємницької діяльності.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 05.12.2019 року по 11.12.2019 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі п.п.19-1.1.4 п.19-1.1, ст.19-1, пп.20.1.4, п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, згідно з наказом від 03.12.2019 року №1533-п, направлення від 03.12.2019 року №1345, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ Фірма Н-транс з метою дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 17.06.2016р. №С-17/06/2016 за період з 20.05.2017р. року по 04.12.2019 року.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області складено акт від 13.12.2019 року №16096/04-36-05-18/31122890 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлені наступні порушення:

- ст. 2 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті від 23.09.1994 №185/94-ВР, зі змінами та доповненнями (далі ЗУ №185/94-ВР), п.2,3 ст.13 Закону України Про валюту і валютні операції від 21.06.2018 №2473-VIII, в частині несвоєчасного повернення валютної виручки у сумі 20000,00 євро, за що на підставі ст.4 ЗУ №185/94-ВР, п.5 ст.13 ЗУ №2473VIII ТОВ Уніпласт пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД складає 317049грн.05коп.;

- п.1 ст.9 Декрету КМУ від 19.02.1993 №15-93 Про систему валютного регулювання та валютного контролю (зі змінами та доповненнями) в частині порядку декларування валютних цінностей та іншого майна, за що на підставі п.2.7. Постанови Правління НБУ від 08.02.2000 №49 та п.2 ст.16 Декрету КМУ від 19.02.1993 року №15-93 штрафна санкція за порушення порядку декларування валютних цінностей та іншого майна складає 340грн.00коп.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № та № від 22.01.2020 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ст. 2 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.

Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку (1392-2007-п), встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті у разі якщо резидент звертається до Експортно-кредитного агентства із заявою про невиконання або неналежне виконання нерезидентом його грошових зобов`язань за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом), що стало причиною порушення резидентом строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, зазначені строки призупиняються та пеня в період такого призупинення не стягується. У разі якщо невиконання грошового зобов`язання нерезидентом не підлягає врегулюванню Експортно-кредитним агентством відповідно до законодавства, перебіг зазначених строків і поновлюється і пеня нараховується на загальних підставах (у тому числі пеня за період призупинення).

У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтям 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статтей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день просочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Так, позивач звертався до Мінекономрозвитку з проханням продовжити строки розрахунків за контрактом від 17.06.2016 року №С-17/06/2016.

Згідно з висновку Мінекономрозвитку №1314 від 21.11.2016 року продовжено строк розрахунків на суму 20000,00грн. по 30.12.2016 рік.

Таким чином, позивачу було надано можливість уникнути застосування штрафних санкцій, шляхом продовження строків розрахунків, проте останній такою можливістю не скористався.

Посилання в даному випадку на контрагента позивача, який не повертав позивачу гроші, не враховуються судом апеляційної інстанції, оскільки ці обставини не є підставою для не застосування до позивача пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, як і посилання позивача на введення на території України карантину.

Так, матеріалами справи підтверджено, що станом на 20.05.217 року по зовнішньоекономічному контракту від 17.06.2016 року №С-17/06/2016 у скаржника рахується дебіторська заборгованість у сумі 20000,00 Євро.

У зв`язку з невиконанням взаємних договірних зобов`язань нерезидентом здійснено повернення коштів у сумі 20000,00 євро, однак з порушенням законодавчо встановленого строку на 207 днів.

Твердження позивача, що відповідальність передбачена ст.4 Закону України від 23.09.1994 р. за № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" не може бути застосована до нього у зв`язку з втратою чинності цього закону 07.02.2019 року, є хибними, оскільки відповідно до ч.8 ст.16 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про валюту та валютні операції" від 21.06.2018 р. № 2473-VІІІ уповноважені установи, суб`єкти валютних операцій, які до дня введення в дію цього Закону порушили вимоги Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Указу президента України від 27 червня 1999 року №734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" та (або) нормативно-правових актів Національного банку України з питань валютного регулювання та контролю, несуть відповідальність, передбачену законодавством України, що діяло на день вчинення таких порушень, про що вірно зазначив суду першої інстанції у своєму рішенні.

Також з 07.02.2019 року вступив в дію Закон України "Про валюту та валютні операції", яким передбачена аналогічна відповідальність за порушення термінів розрахунків в іноземній валюті.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Рішенням Конституційного суду України 1-7/99 від 09 лютого 1999 року у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) визначено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи, що пряма вказівки в законах, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб відсутня, податковий орган мав право керуватися законодавством, що діяло до дня введення в дію нового закону.

Із аналізу редакцій Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" №185/94-ВР від 23.09.1994 року та Закону України "Про валюту і валютні операції" від 21.06.2018 року №2473-VIII вбачається, що санкція за одне і теж саме правопорушення, підставою якого стало винесення оскаржуване рішення, є аналогічним за своїм змістом та передбачають ідентичну відповідальність.

Тобто, в даному випадку неможливо застосувати положення ст. 58 Конституції України, оскільки санкція статті не змінила свого змісту, а закон не містив прямої вказівки яка пом`якшує або скасовує відповідальність юридичних осіб.

Стосовно доводів скаржника про те, що пеня за порушення валютного законодавства, нарахована на підставі Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» по своїй правовій природі є адміністративно-господарською санкцією та має нараховуватися з урахуванням вимог господарського законодавства, слід зазначити наступне.

З набранням 01.01.2011 року чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 року №2756-VI дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів. Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

З 01.01.2011 року порядок застосування фінансової відповідальності за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, врегульовано Податковим кодексом України.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо, зокрема згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 114.1 статті 114 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Згідно з п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 нього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, з набранням чинності Податкового кодексу України, положення частини пертої статті 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, на нарахування штрафних санкцій (пені) за порушення валютного законодавства, в тому числі на нарахування пені за порушення резидентами термінів розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не розповсюджуються.

При цьому, слід зазначити, що стаття 250 Господарського кодексу України була доповнена частиною 2, відповідно до якої дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

За таких обставин, є хибними доводи скаржника, що нарахування пені в даному випадку врегульовано Господарським кодексом України.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніпласт" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року в адміністративній справі №160/3676/20 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року в адміністративній справі №160/3676/20 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 17.02.2021 року, в повному обсязі постанова складена відповідно до ст. 243 КАС України.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва

суддя Н.А. Олефіренко