Справа № 300/3958/20
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2021 р. справа № 300/3958/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якій просить: визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійною фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в зарахуванні до страховою стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2008 по 31.08.2008 в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01.09.2008 по 13.06.2010, з 21.06.2010 по 31.12.2011 в ООО «Вареганська транспортна компанія-2»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2008 по 31.08.2008 ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01.09.2008 по 13.06.2010, з 21.06.2010 по 31.12.2011 в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» та виплатити недоотримані суми пенсії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Разом із заявою, позивачем надано відповідний пакет документів для призначення пенсії, в тому числі трудову книжку, уточнюючі довідки та довідки про заробітну плату. Однак, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період його роботи з 01.01.2008 по 31.08.2008 в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01.09.2008 по 13.06.2010, з 21.06.2010 по 31.12.2011 в ООО «Вареганська транспортна компанія-2», оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації. На переконання позивача, такі дії Головного управління ПФУ в області щодо неврахування даних періодів роботи є неправомірними, так як вважає, що трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії, підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, яка є основним документом для підтвердження стажу роботи. Така обставина додатково засвідчується архівними довідками. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 дану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Позивачем недоліки позовної заяви усунуто у строк, встановлений судом.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 01.02.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 24.02.2021 (а.с.58-59). Пенсійний орган не погоджується з доводами ОСОБА_1 викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що періоди роботи позивача на території Російської Федерації з 01.01.2008 по 31.08.2008 в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01.09.2008 по 13.06.2010, з 21.06.2010 по 31.12.2011 в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» не підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки вказані періоди роботи не підтверджені документами про сплату страхових внесків на території Російської Федерації. За доводами відповідача пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, та членів їх сімей здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. З 01.01.2004 прийнято Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, яким передбачено основну ознаку страхового стажу - сплату страхових внесків. Таким чином, з відсутністю даних про сплату страхових внесків спірні періоди не підлягають зарахуванню до страхового стажу. Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши доводи адміністративного позову, відзиву на позовну заяву, дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , серед іншого (а.с. 18-28):

- 27.12.1995 - прийнято на роботу в цех спецтехніки і автотранспортної техніки машиністом підйомника 6 розряду в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» (наказ про прийняття № 672-к від 27.12.1995);

- 31.08.2008 - звільнено у зв`язку з переведення (наказ №2200-к від 25.08.2008);

- 01.09.2008 - прийнято в порядку переведення машиністом підйомника 6 розряду в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» (наказ №483-к від 01.09.2008);

- 13.06.2010 - звільнений з ООО «Вареганська транспортна компанія-2» у зв`язку з закінченням строку трудового договору (наказ №822-к від 02.06.2010);

- 21.06.2010 - прийнятий машиністом підйомника 6 розряду у ООО «Вареганська транспортна компанія-2» (наказ №880-к від 21.06.2010);

- 12.02.2012 - трудовий договір припинено у зв`язку з закінченням строку (наказ №162-к від 10.02.2012).

Відповідно до довідки №2742 від 09.09.2011, виданої ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» ОСОБА_1 з 07.12.1995 по 31.08.2008 працював на посаді машиніста підйомника повний робочий день з відпрацюванням річного балансу робочого часу, зайнятий безпосередньо на об`єктах по добуванню нафти, посада передбачена Списком №2 (а.с. 11).

Також відповідно до довідки №2842 від 12.11.2012, виданої ООО «Вареганська транспортна компанія-2», ОСОБА_1 , серед іншого, у період з 01.09.2008 по 18.08.2009, з 19.08.2009 по 13.06.2010, з 21.06.2010 по 12.04.2011, з 13.04.2011 по 12.02.2012 працював в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» повний робочий на посаді машиніста підйомника, яка передбачена Списком №2, норму робочого часу за період роботи відпрацював в повному обсязі (а.с. 14).

Окрім цього, з довідки №65 від 05.08.2019, виданої ООО «Вареганська транспортна компанія-2» вбачається, що за період з 2009 по 2012 ОСОБА_1 отримував заробітну плату у ООО «Вареганська транспортна компанія-2» та з усіх сум заробітку здійснено нарахування в Пенсійний Фонд РФ (а.с. 15).

Листом №2698-2581/Г-02/8-0900/20 від 10.09.2020, направленим ОСОБА_1 за результатом розгляду його звернення, відповідач повідомив про незарахування до страхового стажу періодів роботи в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» з 01.01.2008 по 31.08.2008 по 13.06.2010 та з 21.06.2010 по 31.12.2011, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації (а.с. 10).

Не погоджуючись із такими діями Головного управління ПФУ в області щодо незарахування при призначенні пенсії за віком спірних періодів роботи, позивач звернувся до суду, з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058-IV).

За змістом частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону № 1058-ІV.

Як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві Російської Федерації.

Суд зазначає, що єдиного підставою для неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території Російської Федерації з 01.01.2008 по 31.08.2008 в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01.09.2008 по 13.06.2010, з 21.06.2010 по 31.12.2011 в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» слугувала обставина непідтвердження сплати страхових внесків за дані періоди роботи до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Однак, суд критично оцінює такі доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та зазначає.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхувальником страховим внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17 (провадження №К/9901/22935/18) та від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17 (провадження №К/9901/35103/18).

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.

З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (надалі по тексту також - Інструкція №58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

Як встановлено судом, позивачу належить трудова книжка серії НОМЕР_1 , яка надавалась останнім відповідачу при розгляді питання про призначення пенсії за віком. Автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється.

Вказана трудова книжка містить записи про роботу ОСОБА_1 у період з 01.01.2008 по 31.08.2008 в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01.09.2008 по 13.06.2010, з 21.06.2010 по 31.12.2011 в ООО «Вареганська транспортна компанія-2».

Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Додатково спірні періоди роботи позивача підтверджуються довідками.

Отже, відмова у зарахуванні стажу роботи позивача на території Російської Федерації з 01.01.2008 по 31.08.2008 в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01.09.2008 по 13.06.2010, з 21.06.2010 по 31.12.2011 в ООО «Вареганська транспортна компанія-2», у зв`язку із не підтвердженням компетентними органами даної країни сплати внесків до Пенсійного фонду є неправомірною і не може бути підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача та звужує його законне право на зарахування вказаного періоду до стажу роботи на вказаних підприємствах.

Крім того, довідкою №65 від 05.08.2019, виданою ООО «Вареганська транспортна компанія-2» підтверджено отримання ОСОБА_1 за період з 2009 по 2012 заробітної плати у ООО «Вареганська транспортна компанія-2» та здійснення на суми заробітку нарахувань до Пенсійного фонду Російської Федерації (а.с. 15).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполученого Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по їх суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Також щодо посилань відповідача на відсутність доказів сплати позивачем страхових внесків за спірні періоди роботи суд зазначає, що чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця. Сам факт офіційного працевлаштування позивача підтверджується відповідними довідками, а також записами в трудовій книжці. Будь-яких доказів, які б свідчили про несплату страхових внесків до пенсійних органів РФ з вини позивача суду не подано. Таким чином, увесь офіційно набутий трудовий стаж позивача на території РФ підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача та вказаних висновків суду, відповідач не надав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення, суд робить висновок про обґрунтованість адміністративного позову, а позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення в цілому.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно частини 2 статті 134 даного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд встановив, що документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу адвоката Капака Віталія Михайловича згідно договору про надання правової допомоги за № 123/2020 від 04.12.2020 (а.с. 29), попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 24.12.2020 (а.с. 31), квитанції за № 42/2020 від 22.12.2020 на суму 1800 гривень за складання процесуальних документів адвокатом (вивчення матеріалів справи та написання позовної заяви) (а.с. 33).

Розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони.

Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1800 гривень.

Також квитанцією №53443516 від 23.12.2020 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн.

Відтак, підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача також понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійною фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в зарахуванні до страховою стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2008 по 31.08.2008 в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01.09.2008 по 13.06.2010, з 21.06.2010 по 31.12.2011 в ООО «Вареганська транспортна компанія-2».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, код ЄДРПОУ - 20551088) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) періоди роботи на території Російської Федерації з 01.01.2008 по 31.08.2008 в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01.09.2008 по 13.06.2010, з 21.06.2010 по 31.12.2011 в ООО «Вареганська транспортна компанія-2», здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоотримані суми пенсії.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, код ЄДРПОУ - 20551088) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, код ЄДРПОУ - 20551088).

Суддя Главач І.А.