Справа № 440/7652/20
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7652/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2020 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якій просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, що полягає у неприйнятті рішення про затвердження позивачу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9255 га, кадастровий номер 532187500:00:006:0211 із земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів;

зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9255 га, кадастровий номер 532187500:00:006:0211 із земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів та передати земельну ділянку у власність.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказав на порушення відповідачем права позивача на отримання у власність земельної ділянки за рахунок земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, оскільки на дату звернення до суду ним не одержано рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про затвердження або відмову у затвердженні спірного проекту землеустрою.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

13 січня 2021 року Полтавським окружним адміністративним судом отримано відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечував. Свою позицію мотивував посиланням на те, що заява позивача від 14 липня 2020 року про затвердження проекту землеустрою розглянута Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області по суті з виданням наказу від 11 листопада 2020 року № 17971-СГ про відмову у затвердженні проекту землеустрою, а тому відповідач переконаний, що у спірних відносинах відсутня протиправна бездіяльність щодо нерозгляду по суті заяви позивача.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

10 січня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,93 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу державної власності (кадастровий номер :00:006:0197, розташованої на території Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області /а.с. 93/.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 23 січня 2020 року № 2468-СГ позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою /а.с. 95/.

За заявою позивача від 10 лютого 2020 року та відповідно до завдання на виконання робіт з розробки проекту землеустрою ФОП ОСОБА_2 у 2020 році розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 площею 1,9255 га для ведення особистого селянського господарства на території Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області /а.с. 9-67/.

19 лютого 2020 року експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Мокроусовою Г.С. надано висновок № 3747/82-20 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 /а.с. 67/.

Матеріали справи не містять доказів внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру з присвоєнням їй кадастрового номера.

20 березня 2020 року позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з клопотанням від 18 березня 2020 року про затвердження проекту землеустрою, проте відповідач наказом від 03 квітня 2020 року № 9594-СГ відмовив у його затвердженні /а.с. 96-98/.

04 травня 2020 року після усунення недоліків, позивач повторно подала клопотання від 27 квітня 2020 року про затвердження проекту землеустрою, проте наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 19 травня 2020 року № 12740-СГ відмовлено у його затвердженні /а.с. 99-100/.

Судом встановлено, що накази від 03 квітня 2020 року № 9594-СГ та від 19 травня 2020 року № 12740-СГ до суду не оскаржувались.

14 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про затвердження проекту землеустрою, до якої додала проект землеустрою, витяг з ДЗК про реєстрацію земельної ділянки та коректурний лист /а.с. 101/.

Листом від 28 липня 2020 року № 3477/0/26-20 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило позивача про те, що за результатами розгляду його заяви підготовлено рішення, яке буде зареєстровано у системі "ДОК ПРОФ СТЕП 3.0" після закінчення технічних регламентних робіт /а.с. 102/.

11 листопада 2020 року відповідачем оформлено наказ № 17971-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки", яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою /а.с. 103/.

Позивач наполягає на тому, що його заява від 14 липня 2020 року відповідачем по суті не розглянута, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини четвертої цієї статті, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частинами шостою, сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно з частиною дев`ятою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У силу частин десятої, одинадцятої цієї статті, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі ОСОБА_1 оспорює протиправну, як на її думку, бездіяльність територіального органу Держгеокадастру щодо нерозгляду по суті заяви від 14 липня 2020 року про затвердження проекту землеустрою.

Суд зауважує, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 342/158/17 та враховується судом в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

З аналізу обставин цієї справи випливає, що позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про затвердження проекту землеустрою 14 липня 2020 року, а наказ про відмову у його затвердженні відповідачем виданий лише 11 листопада 2020 року, тоді як у силу частини дев`ятої статті 118 Земельного кодексу України таку заяву належало розглянути у двотижневий строк.

При цьому суд зауважує, що надсилання позивачу листа від 28 липня 2020 року № 3477/0/26-20 про розгляд заяви, в якому повідомлено про необхідність реєстрації прийнятого рішення у системі "ДОК ПРОФ СТЕП 3.0" після завершення технічних регламентних робіт не є належним способом реалізації відповідачем владної управлінської функції, адже такий лист не є рішенням про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою.

До того ж, доводи відповідача про проведення технічних регламентних робіт, що унеможливили реєстрацію наказу за результатами розгляду заяви позивача від 14 липня 2020 року, не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, суд констатує, що у спірних відносинах мали місце дії відповідача щодо несвоєчасного розгляду заяви від 14 липня 2020 року про затвердження проекту землеустрою.

Разом із тим, слід зазначити, що строк розгляду клопотання є строком виконання компетентним органом своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. Недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень компетентного органу і втрату ним правоможності на ухвалення будь-яких рішень.

Так, за обставин цієї справи вищезгадана бездіяльність усунута відповідачем самостійно шляхом видання наказу від 11 листопада 2020 року № 17971-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" /а.с. 103/.

Отже, визнання такої бездіяльності протиправною не призведе до відновлення порушеного права позивача на отримання земельної ділянки у власність, адже реалізацію такого права наразі унеможливлює наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 11 листопада 2020 року № 17971-СГ, правомірність якого не є предметом цього спору.

Суд враховує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі № 813/38/16, від 27 лютого 2020 року у справі № 440/569/19.

Надане адміністративному суду частиною другою статті 9 КАС України право вийти за межі позовних вимог не є абсолютним та застосовується з урахуванням фактичних обставин та пов`язаності предметів спору і доказування.

З урахуванням обставин цієї справи суд не знаходить підстав для виходу за межі позовних вимог, адже надання правової оцінки наказу відповідача від 11 листопада 2020 року № 17971-СГ не входить до предмета доказування у цій справі.

Вимога про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою наразі є передчасною з огляду на чинність наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 11 листопада 2020 року № 17971-СГ.

Відтак підстави для задоволення позовних вимог в обраний позивачем спосіб відсутні, а тому позов ОСОБА_1 належить залишити без задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 205, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя А.О. Чеснокова