Справа № 140/17695/20
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/17695/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУНП у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 12.11.2020 року №339 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області з 12.11.2020 року та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника ГУНП у Волинській області від 12.11.2020 року №339 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 12.11.2020 року, підставою для звільнення зазначено поданий ним рапорт від 12.11.2020 року. Разом з тим, позивач, посилаючись на пункт 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, вказує, що у вказаному вище рапорті він жодним чином не пропонував відповідачу конкретної дати припинення служби в поліції, також жодної пропозиції та/або погодження строку, з якого його служба в поліції може бути припинена, не висловлював, тобто в будь-якій формі позивач і відповідач дати його звільнення не обговорювали та згоди в цій частині не досягли. Невдовзі після подання рапорту позивач виявив бажання продовжити службу в поліції та відкликати рапорт, однак можливості реалізувати зазначений намір відповідач не надав, а 04.12.2020 року він отримав рекомендованим листом оскаржуваний наказ. Вважає наказ від 12.11.2020 року №339 о/с протиправним та таким, що виданий з порушення установленого законом порядку, а відтак, на думку позивача, підлягає скасуванню з подальшим поновлення на посаді.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки 12.11.2020 року позивач подав рапорт на ім`я начальника ГУНП у Волинській області про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням з 12.11.2020 року. Наказом ГУНП у Волинській області від 12.11.2020 року №339 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 12.11.2020 року. При цьому, звертає увагу не те, що позивач подав рапорт про звільнення 12.11.2020 року, де міститься погодження керівника начальника ГУНП у Волинській області, який наділений повноваженнями щодо прийняття, проходження та звільнення зі служби в поліції, тобто дата погоджена керівництвом, тим самим сторони домовились про звільнення у вказаний строк. Також вказує на те, доводи позивача що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Положення №114 є помилковими та недопустимими, оскільки це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, а не порядок проходження служби поліцейськими в Національній поліції України, який має спеціальний статус, а тому регулюється виключно нормами спеціального законодавства в частині прийняття, переміщення та звільнення поліцейських зі служби. Вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з огляду на що просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Від учасників справи інших заяв по суті справи та клопотань про розгляд справи в судовому засіданні не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року по 12.11.2020 року проходив службу в Національній поліції Україні, зокрема, з 18.05.2016 року на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області, що підтверджується послужним списком позивача.

12.11.2020 року позивач подав рапорт на ім`я начальника ГУНП у Волинській області, в якому просив звільнити його зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 12.11.2020 року.

У свою чергу, 12.11.2020 року т.в.о. начальника Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області було подано подання начальнику ГУНП у Волинській області про звільнення з поліції старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_1 .

Наказом начальника ГУНП у Волинській області від 12.11.2020 року №339 о/с капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 12.11.2020 року. Підставою прийняття вказаного наказу стали рапорт позивача від 12.11.2020 року, подання Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області від 12.11.2020 року.

Вважаючи вищевказаний наказ протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до преамбули Закон №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з частиною другою статті 56 Закону №580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону (частина перша статті 48 Закону №580-VIII).

Частинами першою та другою статті 77 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням (пункт 7 частини першої вказаної статті). Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що поліцейський може бути звільнений зі служби в поліції, зокрема, за власним бажанням, тобто на основі власного волевиявлення поліцейського, яке оформлюється відповідним рапортом. При цьому, Законом №580-VIII не врегульована процедура та порядок звільнення особи за власним бажанням, зокрема, строки попередження працівником про таке звільнення та строки прийняття відповідного рішення про звільнення.

Статтею 60 Закону №580-VIII передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 4 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначений Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення №114).

Пунктом 64 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Відповідно до пункту 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Отже, порядок звільнення зі служби в поліції за власним бажанням визначено пунктами 63 і 68 Положення №114, яке з огляду на положення пункту 4 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №580-VIII у частині, що не суперечить Закону №580-VIII, є чинним спеціальним нормативно-правовим актом, яке регулює порядок проходження служби в поліції.

При цьому, з аналізу пунктів 63 і 68 Положення №114 випливає, що про припинення служби в поліції за власним бажанням поліцейський повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення.

Верховний Суд України в постанові від 24.04.2014 року у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 Кодексу законів про працю України), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі №819/744/16 та від 20.05.2020 року у справі №804/868/16.

Отже, до закінчення визначеного у статті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, що між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Матеріалами справи підтверджено, що 12.11.2020 року позивачем було подано рапорт про його звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

Суд звертає увагу на те, що у зазначеному рапорті від 12.11.2020 року, який підписаний власноручно Лихачем О. Ю, ним визначено конкретну дату звільнення - 12.11.2020 року, вказаний рапорт був реалізований шляхом прийняття оскаржуваного наказу, тобто сторонами у даному випадку була узгоджена дата звільнення позивача - 12.11.2020 року. З огляду на вказані обставини, твердження позивача на те, що у вказаному вище рапорті він жодним чином не пропонував відповідачу конкретної дати припинення служби в поліції суд оцінює критично.

Таким чином, оскільки позивач скористався правом на звільнення за власним бажанням з погодженим строком звільнення, то на переконання суду, відповідачем при винесенні оскарженого наказу від 12.11.2020 року №339 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції, не допущено порушення його прав та вимог чинного законодавства.

При цьому, доводи представника відповідача на те, що Положення №114 визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, а не порядок проходження служби поліцейськими в Національній поліції України, який має спеціальний статус, а тому регулюється виключно нормами спеціального законодавства в частині прийняття, переміщення та звільнення поліцейських зі служби, суд не бере до уваги, оскільки приписи Положення №114 у частині звільнення за власним бажанням не суперечать вимогам Закону №580-VIII, а лише встановлюють певні конкретизовані гарантії для осіб, що проходять службу, у разі звільнення за власним бажанням.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що відповідач при прийняті наказу від 12.11.2020 року №339 о/с, яким позивача звільнено зі служби в поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, то суд зазначає, що вони також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 12.11.2020 року №339 о/с щодо якої суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко