Справа № 353/1011/20
Суддя: Луковкіна У. Ю.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 353/1011/20
Провадження № 2-а/353/1/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої - судді Луковкіної У.Ю.,

з участю: секретаря судового засідання Байдюка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тлумачі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Оліградської Любові Романівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління національної поліії в Івано-Франківській області, інспектора УПП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Оліградської Л.Р. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2919952 від 03.08.2020 року, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вважає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Зокрема зазначає, що він був зупинений працівником поліції за перевищення швидкості руху, зафіксованої приладом «Трукам» серії тс 000677, яка становила 83 км/год на ділянці дороги Н-10 «Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці» на 148 км (с. Лісна Слобідка, Коломийський район). Позивач не заперечує, що рухався з вказаною швидкістю, проте вважає, що дія знака 5.45 і 5.46 «на білому фоні» діє від місця встановлення до найближчого перехрестя. При цьому, згідно п.1.10 ПДР населеним пунктом є не будь-яка територія позначена знаками, а тільки забудована. Тобто вищевказані знаки встановлюються тільки на фактичній межі прилеглої до дороги забудови населеного пункту. Отже, винесений за межі забудованої території знак встановлений з порушенням існуючих норм та його розташування не відповідає п. 12.10 ПДР. При цьому, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліціянтка порушила вимоги ст.ст. 245, 276, 278, 279 КУпАП, а саме розглянула справу на місці вчинення правопорушення, а не за місцем знаходження органу уповноваженого розглядати справи, та не надала йому можливості реалізувати свої права передбачені ст. 268 КУпАП. Просив також провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Судові витрати просив стягнути з Головного управління національної поліії в Івано-Франківській області. Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про поновлення процесуального строку для звернення до адміністративного суду, пропущеного з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки адміністративної справи незначної складності (малозначної справи) та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч.ч. 3, 4 ст. 257 КАС України мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіної У.Ю. від 09.11.2020 року поновлено позивачу пропущенний з поважних причин строк звернення до адміністративного суду, справу за адміністративним позовом прийнято до провадження, відкрито провадження у справі, вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ними відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Розгляд справи було призначено на 10 год. 00 хв. 25.11.2020 року.

16.11.2020 року від представника відповідача - ГУНП в Івано-Франківській області на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУНП в Івано-Франківській області відмовити, оскільки належним відповідачем у даній справі має бути Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області та (або) інспектор (посадова особа), яка уповноважена на складання постанови про адміністративне правопорушення. Так, інспектор УПП в Івано-Франківській області старший лейтенант поліції Оліградська Л.Р. перебуває у трудових відносинах з Управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, яке не входить до структури ГУНП в Івано-Франківській області. Отже вважає, що належними відповідачами по даній справі мають бути Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції та (або) інспектор УПП в Івано-Франківській області старший лейтенант поліції Оліградська Л.Р.

25.11.2020 року позивач ОСОБА_1 подав письмове клопотання, в якому просив розгляд справи відкласти та провести заміну первинного відповідача - ГУНП в Івано-Франківській області на належного відповідача Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25.11.2020 року по справі проведено заміну первинного відповідача - ГУНП в Івано-Франківській області на належного відповідача Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції. Також встановлено відповідачу - Управлінню патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ними відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Розгляд справи розпочато спочатку.

Згідно ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

25.11.2020 року та 07.12.2020 року позивач ОСОБА_1 подав заяви про уточнення позовних вимог, обґрунтовуючи їх наступним. Зокрема зазначив, що він не заперечує того, що їхав зі швидкістю 83 км/год, проте у первинній редакції позову ним було помилково вказано, що дія знака 5.45 і 5.46 «на білому фоні» діє від місця встановлення до найближчого перехрестя, оскільки ним було використано норми, які втратили чинність. Позивач посилався на те, що знак «населеного пункту» встановлено не на кордоні прилеглої до дороги забудови, а винесений за неї, отже, сам знак встановлено з порушенням існуючих норм, що не відповідає вимогам ДСТУ 4100:2014, і його розташування не відповідає Національному стандарту України, а саме: у разі коли знаки обмеження швидкості руху встановлені з порушенням правил визначених ПДР, то водій не може бути притягнутий до відповідальності згідно із законом за перевищення встановлених обмежень швидкості руху (абз. 2 п. 12.10 ПДР). Також зазначив, що контроль швидкості повинен відбуватись лише в місцях, які облаштовані дорожнім знаком 5.70. Однак відповідачем не надано доказів проведення контролю швидкості руху автомобілю, яким керував позивач, в межах дії вказаного знаку. Він на місці зупинки транспортного засобу заявив клопотання щодо надання правової допомоги, залучення свідків та розгляду справи в Управлінні патрульної поліції Івано-Франківської області Департаменту патрульної поліції, однак воно було працівником поліції проігноровано, та не вжито жодних дій щодо наданні йому можливості реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП. Що стосується приладу «Трукам», то прилад відповідає всім вимогам, оскільки при зупинці транспортного засобу йому було надано для ознайомлення відповідне свідоцтво та сертифікат. Просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2919952 від 03.08.2020 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Перше судове засідання, після заміни відповідача, було призначено на 13 год. 00 хв. 09.12.2020 року. Проте, у зв`язку з неявкою відповідачів та відсутністю підтверджень про вручення їм судових повісток розгляд справи було відкладено на 16 год. 00 хв. 23.12.2020 року.

21.12.2020 року представник відповідача Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції направив на електронну адресу суду заяву про відкладення розгляду справи з метою підготовки відзиву на позовну заяву.

У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 10 год. 00 хв. 21.01.2021 року.

В судовому засіданні 21.01.2021 року позивач ОСОБА_1 позов підтримав, з підстав зазначених у ньому та долучених ним уточнень, просив його задовольнити. Зазначив, що він був зупинений працвниками поліції за перевищення швидкості на автодорозі недалеко від с. Лісна Слобідка, Коломийського району Івано-Франківської області. При цьому, з тієї сторони з якої він їхав, знаку 5.70 «Фото-фіксування порушень» не було. Після зупинки його транспортного засобу, йому не надали можливості отримати правову допомогу та не залучили до справи двох свідків. На його вимогу йому надали для ознайомлення свідоцтво про повірку, сертифікат відповідності та позитивний висновок на прилад «Трукам», яким фіксувалась швидкість. Вважає, що знак «Населений пункт» встановлений поза межами забудованої території, що свідчить про те, що він не рухався у населеному пункті, а знак встановлений з порушенням існуючих норм та його розташування не відповідає п. 12.10 ПДР. Однак, працівники поліції в порушення його прав винесли оскаржувану постанову, про яку він дізнався в органах ДВС, оскільки копію постанови йому не вручили та не направили поштовим зв`язком. Крім цього, зазначив, що працівник поліції під час використання приладу «Трукам» тримав його в руках. Після зупинки транспортного засобу йому повідомили про перевищення швидкості, показали нечітке фото з приладу, при цьому прив`язки до геолокації на фото він не бачив. Просив розгляд справи відкласти з метою долучення додаткових документів.

У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 09 год. 00 хв. 05.02.2021 року.

04.02.2021 року позивач ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи докази та додаткові пояснення, в яких зазначив, що відповідно до відповіді Служби автомобільних доріг в Івано-Франківсьбкій області від 04.02.2021 року с. Лісна Слобідка знаходиться на ділянці 144 км+210м 146км+600м автомобільної дороги загального користування державного значення Н-10 «Стирий-Чернівці-Мамалига». Тоді як, на ділянці 148км+050м 152 км+250м автомобільної дороги загального користування державного значення Н-10 «Стирий-Чернівці-Мамалига» знаходиться населений пункт с. Раківчик. Матеріали справи свідчать про те, що під час фіксування швидкості руху на 148 км ділянки автомобільної дороги перебував знак 5.48 на синьому фоні «початок населеного пункту» с. Раківчик, де у відповідності до п.п. «ґ» п. 12.6 ПДР дозволена швидкість руху не більше 90 км/год. А отже, це виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім цього зазначив, що оскаржувана постанова не містить відомостей про відеозапис або фото з прив`язкою до місцевості (геолокації), що свідчить про порушення вимог ст. 283 КУпАП. До цього ж зазначив, що фактичні межі забудови не прилягають до автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига».

В судовому засіданні 05.02.2021 року позивач позов підтримав просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, уточненнях до неї та додаткових поясненнях.

Проте, у зв`язку з неявкою відповідачів, розгляд справи було відкладено на 15 год. 00 хв. 04.03.2021 року.

Станом на день розгляду справи від відповідачів відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 04.03.2021 року не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідач інспектор УПП в Івано-Франківській області старший лейтенант поліції Оліградська Л.Р., в судове засідання повторно не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Судом встановлено, що 03.08.2020 року інспектором УПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Оліградською Л.Р. відносно позивача ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2919952 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням стягнення в розмірі 255 грн. штрафу, з тих підстав, що ОСОБА_1 (позивач) 03.08.2020 року о 13 год. 17 хв. (в с. Лісна Слобідка Н-10 148км), керуючи транспортним засобом марки «Dacia Lodgy», д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год (рухався зі швидкістю 83 км/год), чим порушив п. 12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах де дозволена швидкість не більше 50 км/год, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 5).

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст. 256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце, час вчинення і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол може не складатись у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Однак, системний аналіз положень Кодексу, в тому числі ч. 5 ст. 258 КУпАП дає підстави для висновку, що у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Такі ж вимоги містяться у Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ № 1376 від 06 листопада 2015 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року №1496/27941.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

В іншому випадку, на думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що вищезазначена постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

У оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, вбачається, що до постанови додано відео з приладу «Трукам тс000677», на основі якого у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, відповідачі в судове засідання не з`явились, відзиву на позовну заяву не надали та не долучили жодних належних та допустимих доказів, зібраних під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, в т.ч. відео з приладу «Трукам тс000677».

Також у оскаржуваній постанові відсутні відомості про те, що інспектор Оліградська Л.Р. (відповідачка) ознайомила позивача з його правами та обов`язками, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що є грубим порушенням ст. 283 КУпАП. До цього ж, як зазначено в позовній заяві та уточненнях до неї, інспектор, відмовивши позивачу у задоволенні клопотання про надання правової допомоги, залучення свідків та перенесення розгляду справи в УПП Івано-Франківської області Департаменту патрульної поліції, позбавив позивача права скористатись правовою допомогою адвоката чи іншого фахівця в галузі права, що є порушенням його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Зазначені обставини жодними доказами не спростовані.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Тобто вказані обставини свідчать про те, що відповідачем не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.05.2020 року у справі № 640/16220/16-а та від 18.02.2020 року у справі 524/9827/16-а.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 «Початок населеного пункту», 5.46 «Кінець населеного пункта», 5.47 «Початок населеного пункту», 5.48 «Кінець населеного пункта».

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач, рухаючись на автомобілі марки «Dacia Lodgy», д.н.з. НОМЕР_1 , (в с. Лісна Слобідка Н-10 148км) перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год (рухався зі швидкістю 83 км/год), чим порушив п. 12.4 ПДР України. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач-інспектор посилався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача - це здійснення вимірювання швидкості руху приладом «Трукам тс000677».

При цьому, відповідачами на підтвердження викладених у оскаржуваній постанові обставин, не надано суду жодних фото- чи відео-файлів зафіксованих приладом «Трукам тс000677», які б містили інформацію про перевищення позивачем дозволеної швидкості руху більше як на 20 км/год в межах населеного пункту, а також інформацію щодо місця знаходження дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Таким чином, посилання інспектора в оскаржуваній постанові на докази, щодо фактичної зони дії дорожнього знаку 5.45 «початок населеного пункту» в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовим для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км.

За відсутності посилання інспектора-відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку «Початок населеного пункту» з перевищенням швидкості понад 20 км/год.

Відтак, відповідач, в особі інспектора патрульної поліції, який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у оскаржуваній постанові на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Крім цього, відповідно до долученої позивачем відповіді Служби автомобільних доріг в Івано-Франківсьбкій області від 04.02.2021 року, встановлено, що с. Лісна Слобідка знаходиться на ділянці 144 км+210м 146км+600м автомобільної дороги загального користування державного значення Н-10 «Стирий-Чернівці-Мамалига». Тоді як на ділянці 148км+050м 152 км+250м автомобільної дороги загального користування державного значення Н-10 «Стирий-Чернівці-Мамалига» знаходиться населений пункт с. Раківчик (а.с. 78). Також позивачем долучено фото докази та скріншоти з географічним розташуванням населених пунктів, з яких вбачається, що 148 км ділянки автомобільної дороги Н-10 перебував в межах знаку 5.48 на синьому фоні «Початок населеного пункту» с. Раківчик, де у відповідності до п.п. «ґ» п. 12.6 ПДР дозволена швидкість руху легкових автомобілів не більше 90 км/год (а.с. 80-85). Вказані обставини свідчать про те, інспектором в порушення ст. 283 КУпАП у оскаржуваній постанові не вірно зазначено місце вчинення адімістративного правопорушення, оскільки 148 км автомобільної дороги Н-10, як зазначено у оскаржуваній постанові, не перебуває в межах населеного пункту с. Лісна Слобідка, а пролягає в межах дії знаку на синьому фоні «Початок населеного пункту» с. Раківчик. Зазначені обставини жодними доказами не спростовані.

Отже, неправильне зазначення в оскаржуваній постанові місця вчинення адміністративного правопорушення ставить під сумнів факт його вчинення.

Окрім того, судом враховано положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

При цьому, як вже зазначалось вище, відповідачами не надано суду жодних фото- чи відео-доказів зафіксованих приладом «Трукам тс000677» та проходження зазначеним пристроєм повірки. Як зазначає позивач у позовній заяві та уточненнях до неї, інспектор фіксував його швидкість на прилад «Трукам тс000677» тримаючи його в руках. При цьому, відповідачами не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким інспектор здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Водночас, суд звертає увагу, що контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону №580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці. Однак відповідачі не надали суду доказів проведення контролю швидкості руху автомобіля, яким керував позивач, в межах дії дорожнього знаку 5.70 ПДР. До цього ж, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини відносно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку 5.70 лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Аналогічна позиція викладена Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 25 червня 2020 року по справі № 166/224/20 та у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 157/703/20 п.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до 4 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як встановлено частинами 1, 3 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 3 ст. 77 КАС України передбачено, що докази до суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2020 року та 25.11.2020 року відповідачам було запропоновано надати суду відзив на позовну заяву, всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Суд зазначає, що належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем, може підтвердити правомірність накладення адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Таким чином, уповноважена особа органу Національної поліції має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою (водієм) адміністративного правопорушення.

Однак, станом на день розгляду адміністративної справи жодних належних та допустимих доказів, зібраних під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на підтвердження вини позивача та на виконання вищевказаних ухвал суду на адресу суду від відповідачів не надходило. Отже, судом встановлено, що матеріалами справи не підтверджено того, що позивач керував транспортним засобом у населеному пункті с. Лісна Слобідка з перевищенням дозволеної швидкості руху і фіксація цього відбувалась у встановленму порядку в межах наявних знаків «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху».

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та відповідачами не надані суду належні та допустимі докази про порушення позивачем вимог ПДР України.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Як зазначено в частинах другій та шостій статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а отже, інспектор УПП в Івано-Франківській області старший лейтенант поліції Оліградська Л.Р., як суб`єкт владних повноважень, прийняла необгрунтоване рішення без урахування та встановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу правопорушення.

За встановлених в судовому засіданні обстанин, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2919952 від 03.08.2020 року, винесену інспектором УПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Оліградською Л.Р., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп. слід скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року в справі № 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг зі сплати судового збору за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Також, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, який передбачав, що судовий збір при оскарженні постанов про адміністративне правопорушення сплаті не підлягає, та зазначила, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

У вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду також вказано, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, позивачем при подачі адміністративного позову було понесено судові витрати по сплаті судового збір у розмірі 420,40 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції.

На підставі наведеного, ч. 1 ст. 122, 245, 247, 251, 252, 258, 280, 283, 286, 289, 292, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 2, 5-13, 72, 73, 77, 132, 139, 162, 241-247, 255, 257, 262, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2919952 від 03.08.2020 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Оліградською Любов Романівною (вул. Юності, 23, с. Микитинці Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області) про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, яке розташоване за адресою вул. Юності, 23, с. Микитинці Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

ГоловуючийУ. Ю. Луковкіна

Повний текст судового рішення складено 04.03.2021 року.