Справа № 711/5212/20
Суддя: Кондрацька Н. М.
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5212/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Кондрацької Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в Черкаській області, сержанта Управління патрульної поліції в Черкаській області Мінька Сергія Вячеславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в Черкаській області, сержанта Управління патрульної поліції в Черкаській області Мінька Сергія Вячеславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сержант поліції Мінько С.В., розглянувши матеріали відео реєстратора, вбачає правопорушення, яке кваліфікується за ст. 122 КУпАП (ч. 2), скоєне ОСОБА_1 і полягає в порушенні п. 8.7.3 ПДР України, що нібито позивач, керуючи автомобілем Mitsubishi, д.н. НОМЕР_1 , проїхав на заборонений «жовтий» сигнал світлофора перехрестя по вулиці Чигиринській у м. Черкаси, про що склав постанову із накладенням штрафу у розмірі 425,00 гривень. Позивач вказує, що в своїх діях він керувався п. 8.11 ПДР України рухався забезпечуючи безпеку дорожнього руху, але його пояснення щодо уникнення екстреного гальмування при перетині перехрестя і запобігання створення аварійно-небезпечної ситуації на перехресті під час зміни сигналу світлофора, були сприйняті сержантом без розуміння. Таке ставлення порушує вимоги статей 251, 280 КУпАП щодо повноти та об`єктивності доказів, а також порушені його права передбачені з ст. 248, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що суттєво впливає на прийняте рішення. Згідно ст.. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується навсебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Між тим п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку або перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, спричиняти матеріальні збитки. П. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язани: д) не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху. Оскільки протокол не складався, то це свідчить про відсутність осіб-учасників руху, яким він міг би створити перешкоди, загрозу чи небезпеку. А отже, він, відповідно, не мав змоги надати свої письмові пояснення як і скористатися юридичною допомогою, чим також порушено ст.ст. 268, 280 КУпАП, що призвело до невірної оцінки доказів працівником поліції. Тому викликає сумнів компетенція сержанта ОСОБА_2 щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, як зазначено у ст. 222 КУпАП «від імені органів внутрішніх справ розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: … передбачені частинами другою статті 122… - працівники Національної поліції, які мають спеціальні знання» відповідно до повноважень. Враховуючи викладене вище, вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення ЕАМ № 2845379 від 19.07.2020 р. є незаконною, а визначене в ній стягнення не є об`єктивним. Тож, на підставі цього просить суд постанову про накладення адміністративного стягнення ЕАМ № 2845379 від19.07.2020 скасувати.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.09.2020 прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Зокрема суд ухвалив, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст.162 КАС України.

02.11.2020 відповідачем, поліцейським роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Мінько С.В., до суду подано відзив на адміністративний позов, в якому він заперечував проти додводів позивача та просив відмовити у задоволенні пзову, оскільки постанова про адміністративне правопорушення є обгрунтованою та складеною з дотриманням положень адміністративного законодавства. Зазначив, що в позовній заяві позивач вказує, що він керувався 8.11 ПДР України рухався забезпечуючи безпеку дорожнього руху. Згідно із п. 8.7.3 в) ПДР, зелений миготливий сигнал світлофора дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Тобто, жовтому сигналу світлофора передує зелений миготливий сигнал, який попереджає про його наступне увімкнення. Пунктом 7.8.3 г) ПДР визначено, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. Нормами п. 2.3 б) ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. З доданого до відзиву відеозапису вбачається, що перед під`їздом службового автомобіля поліції до регульованого перехрестя по вул. Пацаєва, у м. Черкаси, на світлофорі загорівся червоний в поєднанні з жовтим сигналом світлофора, який інформує про те, що незабаром буде увімкнено зелений сигнал світлофора. При ввімкненні зеленого сигналу світлофора по вул.. Пацаєва, автомобіль позивача, який рухався по вул. Чигиринська тільки переїхав світлофорний об`єкт і ще не виїхав на середину перехрестя. Позивач розпочав рух на жовтий сигнал світлофора і закінчив проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофора. Зважаючи на те, що жовтому сигналу світлофора передує зелений миготливий сигнал, та якби позивач дотримувався безпечної, допустимої швидкості руху у населеному пункті (50км/год) то, позивач мав можливість зупинити автомобіль в дозволеному місці перед перехрестям без застосування екстреного гальмування. Позивач не вжив заходів для зупинки за 10 м до перехрестя відповідно до п. 8.10 ПДР України, хоча мав можливість завчасно це зробити, з огляду на нещільний трафік, не створюючи перешкод у русі будь-кому. Після зупинки водія ОСОБА_1 йому було розяснено права та складено постанову про накладення адміністративного стягнення з дотриманням норм закону, жодних клопотань про тнадання пояснень позивач при розгляді справи працівником поліції не заявляв. Тож у задоволенні позовних вимог промить відмовити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, до початку подав заяву в якій просив розгляд проводити без його участі.

Представник Департаменту патрульнї поліції Лебідь А.І. в судовому засіданні запречувала проти задоволення позовних вимог.

Відповідач сержант УПП в Черкаській області Мінько С.В. в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи є заяви про розглядд справи без його участі. 02.11.2020 подано відзив на адміністративний позов, в якому у задоволенні позовних вимог він просить відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, враховуючи думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

19.07.2020 поліцейським роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Мінько С.В. винесено постанову серії ЕАМ № 2845379 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у розмірі 425 грн.. Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 19.07.2020 водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ проїхав перехрестя по вул. Чигиринська у м. Черкаси на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ПДР порушення проїзду на заборонений сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

В позовній заяві позивач зазначає, що він не порушував ПДР, керувався п. 8.11 ПДР України рухався забезпечуючи безпеку дорожнього руху, щоб уникннути екстреного гальмування при перетині перехрестя і запобігти створенню аварійно-небезпечної ситуації на перехресті під час зміни сигналу світлофора.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за частиною 2 статті 122 КУпАП.

Згідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, в тому числі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.8.1. ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні. (п. 8.7. ПДР України)

Пунктом 8.7.3.ґ. ПДР України встановлено, що жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

У судовому засіланні оглянуто записи DVD, згідно яких можливо зробити висновок, що позивач здійснив перетин перехрестя на жовтий стгнал світлофора, який попереджував про зміну світлового сигналу на червоний, яим порушив п. 8.7.3. ґ. ПДР України.

Приписами статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Не заслуговують на увагу, посислання позивача щодо відсутності змоги надати пояснення та огтриами юридичну допомогу, оскільки з наданого диску з відеозаписом встановлено, що позивачу були розяснені його права (16:05 запису), зміст їх був йому зрозумілим, будь-яких клопотань не було. Окрім цього, ОСОБА_3 усно надані пояснення, з яких вбачається, що останній з метою уникнення аварійної ситуації перетиннув перехрестя на миготливе світло. З винесеною постановою ознайомився.

Таким чином, у судовому засіданні доведено належними та допустимими доказами факт порушення ОСОБА_1 ПДР України.

З огляду на зазначене, беручи до уваги, що постанова прийнята правомочним органом, стягнення накладено в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2845379 слід залишити без змін, а позов - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 126 КУпАП, ст.ст. 2, 19, 132, 134, 241-251 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в Черкаській області, сержанта Управління патрульної поліції в Черкаській області Мінька Сергія Вячеславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст виготовлений 23.02.2020.

Головуючий: Н. М. Кондрацька