Справа № 522/20548/20
Суддя: Леонов О. С.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/521/34/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Леонова О.С.,

при секретарі судового засідання - Філозофенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Бориславського відділення поліції Дрогобицького ВП ГУНП України у Львівській області, Інспектора Черепущака Руслана Степановича про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із адміністративним позовом до Бориславського відділення поліції Дрогобицького ВП ГУНП України у Львівській області, Інспектора Черепущака Руслана Степановича про скасування постанови, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 815089 від 09.11.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255,00 грн., а також закрити провадження у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог заначив наступне, 09 листопада 2020 року дійсно керував автомобілем в м. Борислав по вул. В. Великого. На перехресті вул. В. Великого та вул. Трускавецької виконав вимоги усіх встановлених знаків дорожнього руху, у тому числі і вимогу знаку 2.2. Проїзд без зупинки заборонено. Крім того, вважає за необхідне зазначити, і про наступне. Знак встановлено за багато метрів до перехрестя на узбіччі з правої сторони проїзної частини. Під`їжджаючи до перехрестя, попереду позивача рухався автобус, який зупинився на вимогу встановленого знаку та, через декілька метрів, повторно перед перехрестям. Позивач, на дуже невеликій швидкості слідуючи за ним, здійснив аналогічні дії, та зупинився саме перед знаком 2.2 ПДР, враховуючи, що розмітка 1.12 (стоп-лінія) ПДР була відсутня. Автобус в цей час зупинився на перехресті, попереду. ОСОБА_1 стверджує, що зупинка була здійснена шляхом гальмування та припинення руху автомобіля, на незначний проміжок часу, але однозначно більше 1 секунди у межах часу до 5 хвилин, як визначено у терміні «Зупинка» ПДР України. Крім того, зазначив, що продовжуючи рух після знаку 2.2, безпосередньо перед самим перехрестям, позивач знову зупинив свій автомобіль, задля впевненості у безпечності руху при виїзді на нерегульоване перехрестя, оскільки, знак 2.2 встановлено достатньо далеко до самого перехрестя. Після цього продовжив рух, здійснюючи поворот праворуч на вул. Трускавецьку, у напрямку міста Трускавця. Однак, згодом, рухаючись містом, вже після того, як подолав приблизно 2-2,5 км дороги від зазначеного перехрестя, був зупинений працівниками патрульної поліції. Представник поліції вказав, що причиною його зупинки було невиконання позивачем вимог дорожнього знаку 2.2, та поліцейський отримавши водійське посвідчення, попрямував до патрульної машини з його слів «для встановлення особи». Після повернення, через 10-15 хвилин, інспектор Черепущак Руслан Степанович, повідомив про складену відносно мене постанову та позивач виконав вимогу поліцейського і поставив підпис у постанові. Далі інспектор вручив ОСОБА_1 копію постанови серії БАБ № 815089 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, оголосив строк для сплати штрафу.

Позивач зазначив, що, як громадянин, сумлінно і неухильно дотримується законів та правопорядку. Жодних порушень Правил дорожнього руху не вчиняв.

ОСОБА_1 наполягає, що постанова є незаконною. Прийнята необґрунтовано та упереджено. Доказів, які б вказували на вчинення ним правопорушення та які б вказували на його склад, досліджено при розгляді справи та складанні постанови не було. Крім того, йому не повідомлено про наявність таких доказів, не надано для огляду.

Також на виконання вимог ст. 268 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, позивача не було ознайомлено з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не запропоновано надати пояснення.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є необґрунтованою, незаконною, і складеною з численними грубими порушеннями положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та просить суд задовільнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Розпорядженням голови Приморського районного суду м. Одеса Кічмаренко С.М. справу направлено до П`ятого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності справи, у якій однією із сторін є суддя.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020 року визначено територіальну підсудність адміністративної справи та передано матеріали справи до Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвалою суду від 04.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання із викликом сторін.

У призначене судові засідання 14.01.2021 року, 25.01.2021 року та 03.03.2021 року сторони по справі, які повідомлялися про дату та час судового засідання відповідно до вимог КАС України, не з`явилися.

Позивач в судове засідання не з`явився, проте подав заяву (вхід. № ЕП-628 від 15.01.2021 року) про розгляд справи за його відсутності, в якій додатково зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову (відзиву) та заяви про розгляд справи без їх участі не надали.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи у сторін, за наявними матеріалами.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Як вбачається з матеріалів справи, інспектором СРПП № 2 Черепущак Русланом Степановичем, винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 815089 від 09.11.2020 року, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн (а.с.8).

З вказаної Постанови вбачається, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом в м. Борислав по вул. В. Великого не виконав вимогу знаку дорожнього руху 2.2 (Проїзд без зупинки заборонено". Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою) та виїхав без зупинки на вул. Трускавецьку.

У оскаржуваній Постанові не зазначено відомостей про пристрій на який здійснювалася фіксація вказаного правопорушення.

Згідно письмових пояснень позивача, в цей день він керував своїм автомобілем, не порушуючи ПДР України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КАС України ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 245 КАС України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поліцейським не дотримано усіх завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно положень вказаної статті.

Справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає чинній на час складення постанови редакції ст. 258 КУпАП, а також змісту Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395(далі - Інструкція).

Так, ч. 2 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125,126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста і восьма статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП без складання відповідного протоколу відповідає вимогам ст.ст.222, 258 КУпАП та Інструкції.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 09.11.2020 року о 09:45 перебуваючи на керуючи транспортним засобом в м. Борислав по вул. В. Великого не виконав вимогу знаку дорожнього руху 2.2 (Проїзд без зупинки заборонено". Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою) та виїхав без зупинки на вул. Трусавецьку.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно Розділу 33 «Дорожні знаки» підпунктом 2.2 пункту 2 визначено знак "Проїзд без зупинки заборонено". Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Правилами дорожнього руху визначено термін зупинка, тобто це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

Таким чином, законодавець не визначив конкретний проміжок часу у межах до п`яти хвилин, скільки саме повинна тривати зупинка для виконання вимог дорожнього знаку, (знак 2.2 ПДР). Яким чином, на думку інспектора, ОСОБА_1 порушив вказаний знак: або зовсім не зупинився (не припинив рух автомобіля), або зупинка була не достатня за часом, щоб оцінити дорожню обстановку, - у постанові не зазначено.

29 квітня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справ № 310/4923/17(2-а/310/157/17) вказав, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В свою чергу, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Протокол по справі не складався, а як вбачається, із отриманої копії постанови, а саме п. 7, до постанови не додано будь-яких доказів (свідки, відеозапис), які б підтверджували вчинення адміністративного правопорушення та вказували на його склад. Не зазначено чи проводилася відеофіксація та на який прилад. Таким чином, приходжу до висновку, про відсутність їх у справі, та не можливість подальшого їх долучення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 9 КУпАП регламентовано, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З урахуванням положень зазначеної статті та відповідно до загальних засад адміністративного права України об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона в своїй сукупності визначають склад адміністративного правопорушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до вчинення правопорушення.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з постанови серії БАБ №815089 вину як водія ставиться невиконання вимог знаку 2.2, однак в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу вини у скоєнні даного правопорушення, в тому числі і не зазначено жодних відомостей про фіксування подій на нагрудну камеру поліцейського, а також, не визначено, яким чином відповідач дійшов до висновку, що не було виконано зупинку на вимогу знаку 2.2.

Таким чином, в постанові серії БАБ №815089 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відсутня обов`язкова інформація, щодо будь-яких фактичних даних щодо наявності чи відсутності адміністративного правопорушення та доказів його фіксування.

Відповідно до «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої наказам МВС № 1026 від 18.12.2018 року, портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції.

Як вбачається з оскаржуваної постанови серії БАБ №815089, для встановлення правопорушення поліцейські, очевидно, візуально вбачали порушення ПДР та повинні були зафіксувати дане правопорушення. Не дивлячись на це не було представлено та вказана інформація про приєднання до справи як доказу відеозапису можливого порушення ПДР, що ставить під сумнів таке порушення.

Верховний суд у постанові від 08 липня 2020 року по справі № 463/1352/16-а зазначив, що «процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення і винності особи, яка притягається до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія і вина особи повинні бути прирівняні до доведеної невинності цієї особи. При таких обставинах факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є недоведеним.»

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У пункті 9 розділу III, зазначено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

З зазначеного вбачається, що Інспектор поліції зобов`язаний виконати зазначені дії не залежно від поведінки особи, відносно якої розглядалася справа.

Позивач в адміністративному позові наголосив, що він не сперечався з інспектором та виконував усі його вимоги, проте ця поведінка не може свідчити про визнання вчиненого, на думку Інспектора, правопорушення.

Однак, в порушенні вказаної процедури, розгляд справи проводився в службовому автомобілі, без присутності позивача, а після повернення зі службового автомобіля, інспектор лише вручив постанову за результатом розгляду адміністративної справи, що позбавило ОСОБА_1 можливості скористатися в повному обсязі своїми правами. Отже, фактично, своїми діями інспектор позбавив права надати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання при розгляді справи, зокрема на ознайомлення з доказами наявними у справі.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.

Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.

Постанова про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17, № рішення 73700340.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У зв`язку з викладеним, суд погоджується з доводами позивача щодо відсутності події правопорушення та вважає за можливе прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

Таким чином, враховуючи пояснення позивача, викладені в тексті адміністративного позову, керуючись нормами національного законодавства, зважаючи на те, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність свого рішення, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, доводи позивача щодо відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідачем не спростовані.

Згідно зі ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з порушенням вимог КУпАП України, тому позов підлягає задоволенню.

При розгляді вказаної справи працівниками поліції не було надано доказів вчинення вищевказаних правопорушень ОСОБА_1 , тому вказана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Керуючись ст.ст.9, 19, 73-77, 122, 139, 143, 205, 241, 242, 244, 246, 250, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Бориславського відділення поліції Дрогобицького ВП ГУНП України у Львівській області (82300, Львівська обл., м. Борислав, вул. Володимира Великого, буд. 30), Інспектора Черепущака Руслана Степановича ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови, - задовільнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАБ № 815089 від 09.11.2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення штрафу у розмірі 255,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 , - закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення суду складено 03.03.2021 року.

Суддя О.С. Леонов

03.03.21