Справа № 367/2330/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Карабаза Н.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року Справа № 367/2330/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області капітана поліції Токарського Олександра Михайловича,

поліцейської Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області капрала поліції

Бикової Людмили Сергіївни

про визнання протиправними дій,

визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області капітана поліції Токарського Олександра Михайловича (далі - відповідач-1), поліцейської Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області капрала поліції Бикової Людмили Сергіївни (далі - відповідач-2) про:

1) визнання незаконною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 01.04.2020 № 764079 і закриття провадження у вказаній справі про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху через відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення;

2) визнання незаконними дій відповідачів щодо застосування у відношенні позивача фізичної сили та спеціальних засобів і його затримання зі складанням протоколу від 01.04.2020 АЗ № 042275 про адміністративне затримання та тимчасове затримання належного йому транспортного засобу.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2020 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання незаконними дій відповідачів щодо застосування у відношенні позивача фізичної сили та спеціальних засобів і його затримання зі складанням протоколу від 01.04.2020 АЗ № 042275 про адміністративне затримання та тимчасове затримання належного йому транспортного засобу.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що такі позовні вимоги не підсудні місцевому загальному суду та підлягають розгляду окружним адміністративним судом.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, апелянт зазначає, що навіть якщо суд першої інстанції дійшов висновку про підсудність однієї із заявлених ним позовних вимог місцевому загальному суду, а другої - окружному адміністративному суду, то відповідно до частини третьої статті 21 КАС України він повинен був передати цю справу на розгляд окружному адміністративному суду, а не відмовляти у відкритті провадження в частині позовних вимог.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у цій справі в частині позовних вимог про визнання дій незаконними.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2021 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено судовий розгляд справи на 02.03.2021 о 13:20 год.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню в частині відмови у відкритті провадження з наступних підстав.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

У пункті 1 частини першої статті 20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною другої статті 20 КАС України передбачено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, КАС України чітко розмежовано предметну юрисдикцію місцевих загальних судів як адміністративних та окружних адміністративних судів у справах про притягнення до адміністративної відповідальності та віднесено вирішення спорів, які виникають між суб`єктами правовідносин у таких справах, до безальтернативної юрисдикції саме місцевих загальних судів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів установила, що в цій справі позивачем заявлено дві позовні вимог: 1) про визнання незаконними дій відповідачів при складанні у відношенні нього протоколу в порядку ст. 185 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського) та притягненні його до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; 2) про визнання протиправною та скасування відповідної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 01.04.2020 № 764079.

Тобто, оспорювані позивачем дії відповідачів стосуються притягнення його до адміністративної відповідальності і, виходячи зі змісту заявлених ним позовних вимог, їх обґрунтування та обставин цієї справи, такі дії ситуаційно пов`язані з його позовними вимогами щодо оскарження вказаної постанови інспектора поліції.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що в цьому випадку відсутні достатні правові підстави для визначення предметної підсудності окружного адміністративного суду щодо таких позовних вимог.

При цьому, колегією суддів ураховуються правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» Суд зазначив, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Судом апеляційної інстанції також приймає до уваги, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Разом з тим, перевіряючи апеляцію позивача та наведені ним доводи, судова колегія зазначає, що в цьому випадку відсутні підстави для передання цієї справи в порядку частини третьої статті 21 КАС України до Окружного адміністративного суду м. Києва, з огляду на вищевикладене.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач просить у своїй скарзі скасувати повністю оскаржувану ним ухвалу суду першої інстанції, але така ухвала стосується, крім вирішення питання щодо відкриття провадження в цій справі, також й інших процесуальних питань (залучення співвідповідача, призначення справи до судового розгляду, визначення провадження, в якій її належить розглянути, установлення учасникам справи сторонам для подання відзиву на позов тощо), доводів щодо яких апеляція позивача не містить.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено відповідні обставини справи та неправильно застосовано норми процесуального права в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог про визнання незаконними дій і саме в цій частині ухвалу суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2020 року в частині відмови у відкритті провадження у справі щодо позовних вимог про визнання незаконними дій - скасуванню, а справа направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 20, 242-244, 250, 286, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2020 року в частині відмови у відкритті провадження у справі щодо позовних вимог про визнання незаконними дій - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Ірпінського міського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 березня 2021 р.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк