Справа № 140/69/21
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/69/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Волинській області, Головне управління, відповідач) про визнання протиправною та скасування відмови, виданої наказом від 24.12.2020 №3-8305/15-20-СГ; зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Мервинської сільської ради Горохівського району у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України; стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач відмовив в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства з підстав, які не передбачені Земельним кодексом України (далі - ЗК України). Відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою, відповідач підставою для такої відмови у наказі від 24.12.2020 №3-8305/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою" зазначив невідповідність вимогам чинного законодавства, зокрема статті 186 Закону України "Про державний земельний кадастр", а саме до заяви позивача додано Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку, не засвідчений підписом та печаткою Державного кадастрового реєстратора. Однак позивач звертає увагу на те, що витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не є частиною проекту землеустрою, оскільки такий документ формується вже після реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Крім того, зазначає, що відповідач при винесенні даного наказу допустив ще й описки, адже Закон України "Про державний земельний кадастр" не містить статті 186, що на думку ГУ Держгеокадастру у Волинській області порушив позивач, - пункт 186 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок № 1051).

Також відповідач в наказі не зазначив дату та номер заяви, таким чином, приховуючи той факт, що розгляд заяви про затвердження документації було протерміновано.

Невідповідність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку пункту 186 Порядку №1051 в частині засвідчення державним кадастровим реєстратором копій документів, які формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру не може бути підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою, а відповідач не позбавлений можливості самостійно перевірити інформацію щодо земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

За таких обставин позивач вважає, що наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 24.12.2020 №3-8305/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою" не містить законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Також позивач зазначає, що як діями так і бездіяльністю відповідача завдано їй моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Додатково просить зобов`язати ГУ Держгеоадастру у Волинській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою судді від 21 січня 2021 відкрито провадження у справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 04 лютого 2021 року №9-3-0.6-748/2-21 відповідач позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що позивачем до клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було додано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та Витяг з Державного земельного кадастру про ділянку, який не засвідчений підписом та печаткою Державного кадастрового реєстратора, що є порушенням пункту 176 Порядок № 1051.

На підставі доповідної записки провідного спеціаліста відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення ОСОБА_2 у зв`язку з допущеною помилкою 29.12.2020 наказом Головного управління №3-8418/15-20-СГ внесено зміни у наказ від 24.12.2020 №3-8252/15-20-СГ, а саме підстави відмови виклали у такій редакції: "Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який поданий до Вашої заяви не відповідає вимогам пункту 176 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 із змінами".

Вважає, що ГУ Держгеокадастру у Волинській області правомірно відмовило позивачу в затвердженні документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на підставі поданої нею заяви.

Крім того, наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 31.12.2020 №58-ОТГ передано Берестечківській територіальній громаді в особі Берестечківської міської ради Горохівського району у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 646,8497 га, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:1059, на яку претендує позивач. Вказаний наказ реалізований шляхом складання та підписання 31.12.2020 акта приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність.

Вважає, що такі дії Головного управління щодо передачі вищевказаних земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність відповідають вимогам законодавства, а відтак правомірні та обґрунтовані.

Водночас зазначає, що суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про надання земельних ділянок у власність або в користування, укладення договорів купівлі-продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийняте. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. А тому вважає, що позовна вимога про зобов`язання Головного управління прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не підлягає до задоволенню.

Оскільки рішення Головного управління Держгеокадастру у Волинській області відповідає вимогам законодавства, тому не має жодних підстав в стягненні моральної шкоди. До того ж позивачем не надано доказів заподіяння Головним управлінням внаслідок видачі оскаржуваного наказу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Також Головне управління не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача подати до суду звіт про виконання рішення суду, оскільки в позовній заяві не наведено аргументів для необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не наведено доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

На підставі вищевикладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 17.02.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Волинській області із клопотанням від 13.11.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ 01.03), площею 2,0000 гектарів, з кадастровим номером :00:001:1059, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населених пунктів Мервинської сільської ради із земель державної власності. До клопотання були додані завірена належним чином копія документації із землеустрою та Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

ГУ Держгеокадастру у Волинській області наказом від 24.12.2020 №3-8305/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою" відмовило ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Мервинської сільської ради Горохівського району, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :00:001:1059, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з тих підстав, що даний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема згідно ст. 186 Закону України "Про державний земельний кадастр" засвідчені копії документів Державного земельного кадастру та витяги з них формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру у двох примірниках, які підписує Державний кадастровий реєстратор (адміністратор центру надання адміністративних послуг, уповноважена посадова особа виконавчого органу місцевого самоврядування) та засвідчує свій підпис власною печаткою, а у разі, коли копія документа Державного земельного кадастру або витяг з нього надається в електронній формі, - посвідчує його власним цифровим підписом. До звернення ОСОБА_1 прикладено Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку, не засвідчений підписом та печаткою Державного кадастрового реєстратора.

На підставі доповідної записки провідного спеціаліста відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення управління землеустрою та охорони земель Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Петрович Н.С. від 24.12.2020 №2428/3-20-0.32 стосовно виявлення технічної помилки в наказах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в тому числі і в оскаржуваному наказі, наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 29.12.2020 №3-8418/15-20-СГ внесені зміни, зокрема і в наказ від 24.12.2020 року №3-8305/15-20-СГ, виклавши другий абзац у такій редакції: "Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який доданий до Вашої заяви не відповідає вимогам пункту 176 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 із змінами".

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частинами першою та третьою статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами восьмою-десятою статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до пункту 107 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи, у визначених законом випадках, та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. Також чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року №820/4852/17, від 06 березня 2019 року у справі №1640/2594/18 та їх відповідно до положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує до спірних правовідносин.

Частинами першою, шостою статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідачем не заперечується, що позивачем до клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства було долучено належним чином завірену копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

1) завдання на розроблення проекту землеустрою;

2) пояснювальну записку;

3) копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

4) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

5) письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

6) довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

7) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

8) відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

9) копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва III - V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці;

10) розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

11) розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

12) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

13) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

14) перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

15) викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

16) кадастровий план земельної ділянки;

17) матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

18) матеріали погодження проекту землеустрою.

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що перелік документів, які повинен подати заявник, визначений законом і вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені законом, забороняється; підстави відмови у затвердженні проекту землеустрою є вичерпними.

Як слідує з матеріалів справи, позивач надала відповідачу завірену належним чином копію документації із землеустрою та Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

На зазначену вище земельну ділянку площею 2,0000 га присвоєний кадастровий номер :00:001:1059, що підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 від 11.11.2020.

Як слідує з цього витягу, 10.11.2020 вказану земельну ділянку зареєстрував у Державному земельному кадастрі Відділ у Горохівському районі Міжрайонного управління у Горохівському та Локачинському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 26.10.2020, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинський аукціонний інститут". Тобто, державна реєстрація земельної ділянки здійснена під час її формування на підставі документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку, як це визначено пунктом 107 Порядку №1051.

Свою позицію щодо правомірності відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідач обґрунтовує тим, що витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку не засвідчений підписом та печаткою Державного кадастрового реєстратора, що є порушенням пункту 176 Порядку №1051.

Відповідно до пункту 176 цього Порядку витяг з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру формується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Примірник витягу в електронній формі Державний кадастровий реєстратор (адміністратор центру надання адміністративних послуг, уповноважена посадова особа виконавчого органу органу місцевого самоврядування) посвідчує власним кваліфікованим електронним підписом, а в паперовій формі - надається без використання спеціальних бланків, проставлення печатки та містить обов`язкове посилання на Державний земельний кадастр. Обов`язковим атрибутом витягу є QR-код, що містить інформацію про документ. Витяг з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру в електронній формі оформлюється відповідно до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку в електронній формі долучається до Поземельної книги в електронній формі.

З цього приводу суд зазначає, що витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не є частиною проекту землеустрою, оскільки такий документ формується вже після реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Стаття 50 Закону України "Про землеустрій", яка визначає зміст проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, не вказує на наявність в складі проекту землеустрою витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Тому невідповідність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку пункту 176 Порядку №1051 не може бути підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою, а відповідач не позбавлений можливості самостійно перевірити інформацію щодо земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Крім того, клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою зареєстроване в ГУ Держгеокадастру у Волинській області 27.11.2020 за №В-11372/0/94-20, а наказ №3-8305/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою" винесений 24.12.2020. Отже, ГУ Держгеокадастру у Волинській області при винесенні оскаржуваного наказу порушило вимоги статті 118 ЗК України щодо строку прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Наведене дає підстави для висновку, що відповідачем відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства з підстав, які не передбачені ЗК України.

За таких обставин, суд констатує, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 24.12.2020 №3-8305/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою" не містить законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню, з урахування чого позов у цій частині вимог належить задовольнити.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Мервинської сільської ради Горохівського району у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, а під ними необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

В матеріалах справи відсутні достатні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду про те, що викладені у оспорюваному рішенні відповідача мотиви не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

На думку суду, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є саме зобов`язання повторно розглянути клопотання позивача від 13 листопада 2020 року про затвердження проекту землеустрою, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. При цьому, суд також врахував спосіб захисту порушеного права, визначений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2018 у справі № 820/4852/17.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. суд зазначає таке.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З вищенаведеного слідує, що для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу спричинення їй моральної шкоди саме прийняттям оскаржуваного наказу, при цьому суд звертає увагу на те, що позивач у даній справі не оскаржує дій чи бездіяльності відповідача під час розгляду її клопотання про затвердження проекту землеустрою, а тому позивачем не доведено причинного зв`язку між прийняттям оскаржуваного наказу та настанням будь-яких негативних наслідків для позивача у вигляді моральної шкоди.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Щодо заявленого позивачем клопотання про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом, а не обов`язком суду, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів в тому, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській області може ухилятись від виконання судового рішення, при цьому, примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби.

Таким чином, у даному випадку суд не знаходить підстав для застосування приписів статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Волинській області підлягає до стягнення на користь позивача судовий розмір в розмірі 908,00 грн., сплачений відповідно до квитанції №130 від 12.01.2021.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 24 грудня 2020 року №3-8305/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою".

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повторно, у встановленому законодавством порядку, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13 листопада 2020 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ 01.03), площею 2,0000 гектарів, з кадастровим номером :00:001:1059, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населених пунктів Мервинської сільської ради із земель державної власності, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 67, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Д. Ковальчук