Справа № 280/5397/19
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 березня 2021 року о/об 13 год. 57 хв.Справа № 280/5397/19 Провадження № ПР/280/27/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Новіковій Д.А., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Варфоломєєвої О.Є., розглянувши у місті Запоріжжі за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 )

до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (49027, Дніпропетровська область, м.Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд.21-А; )

про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), яке є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (надалі - відповідач), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини заробітної плати за період з 23.09.1999 по 06.10.2000 включно у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з вересня 1999 року по жовтень 2016 року; 2) стягнути з Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 23.09.1999 по 06.10.2000 включно у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з вересня 1999 року по жовтень 2016 року, а саме за: вересень 1999 року у сумі 612,24 грн., жовтень 1999 року у сумі 2116,06 грн., листопад 1999 року у сумі 2047,52 грн., грудень 1999 року у сумі 3840,57 грн., січень 2000 року у сумі 3010,65 грн., лютий 2000 року у сумі 3202,85 грн., березень 2000 року у сумі 3277,46 грн., квітень 2000 року у сумі 2920,67 грн., травень 2000 року у сумі 2849,3 грн., червень 2000 року у сумі 2864,78 грн., липень 2000 року у сумі 2868,21 грн., серпень 2000 року у сумі 3004,79 грн., вересень 2000 року у сумі 2781,26 грн., жовтень 2000 року у сумі 651,17 грн., а всього 36047,53 грн.

У позовній заяві (т.1, а.с.154-156) зазначено наступне. Позивач з жовтня 1988 року по грудень 2002 року працював на посаді заступника начальника Запорізького обласного управління юстиції Міністерства юстиції України. Наказом Міністра юстиції України №924/к від 09.09.1999 позивач був звільнений з посади. Але рішенням Печерського районного суду м.Києва (справа N°2-2223/2000р.) від 06.10.2000 поновлений на роботі і на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.09.1999 по 06.10.2000 у розмірі 4137,88 грн. У зв`язку з прихованням відповідачем збільшення посадового окладу за посадою позивача в період його вимушеного прогулу це рішення в частині суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу було переглянуто за нововиявленими обставинами. І рішенням Печерського районного суду м.Києва від 17.11.2003, прийнятим у справі №2-763-1/03р., стягнуто з Запорізького обласного управління юстиції на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6585,24 грн. за той самий період. В ході виконання рішення про стягнення середнього заробітку ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 07.06.2013 (справа №757/9575/13-ц) боржник - Запорізьке обласне управління юстиції було замінено правонаступником - Головним управлінням юстиції у Запорізькій області. Присуджену позивачу судом суму середнього заробітку він отримав лише 01.11.2016 в результаті списання її з рахунку відповідача Головним управлінням Державної казначейської служби України у Запорізькій області під час виконання судового рішення в порядку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Ця обставина підтверджується чеком ЗД УДППЗ «Укрпошта» від 01.11.2016. Таким чином, вказаними судовими рішеннями встановлено, що позивач мав право на отримання 6585,24 грн. у якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.09.1999 по 06.10.2000 включно. А відповідач мав зобов`язання сплатити мені вказану суму середнього заробітку за вказаний період вимушеного прогулу з 23.09.1999 по 06.10.2000. Це зобов`язання відповідач виконав більше ніж через 16 років з початку порушення мого права на отримання заробітної плати (з 23.09.1999). Компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Виплата компенсації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Невиплата компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є обмеженням права позивача на майно, що є незаконним. Позивач вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнута компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 36047 грн. 53 коп.

Позивач підтримав позовну заяву.

Відповідачем подано до суду заперечення проти позовної заяви (т.1, а.с.228-246), в якому зазначено наступне. Позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати і у позові будо відмовлено рішенням, що набрало законної сили. Справи щодо звільнень, стягнень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати, компенсації у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, шкоди розглядались судами неодноразово (справа Печерського районного суду м. Киева за позовом ОСОБА_1 рішення від 06.10.2000, рішення від 17.11.2003 (за нововиявленими обставинами); справа Запорізького окружного адміністративного суду №808/307/17 за позовом ОСОБА_1 та ін.). Факти щодо звільнень, виплат встановлювались судами та підтверджувались доказами неодноразово, зокрема останній раз у справі №808/307/17 ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017, постановою Верховного Суду від 18.06.2019. Вимоги щодо визнання незаконною бездіяльності та стягнення компенсації є необґрунтованими. Якщо позивач вважав, що якісь дії (бездіяльність) відповідача щодо виплат суми 4137,88, а потім суми 6585,24 гривень протягом 16 років порушили його права і були незаконними, то він не був позбавлений права звернутись до суду за захистом свого права, визнанням незаконними лій (бездіяльності) відповідача щодо виплат 4137,88 в період з 07.10.2000 по 11.09.2003, виплат 6585,24 гривень в період з 30.10.2007 по 01.11.2016.

Представник відповідача проти позовної заяви заперечував.

Ухвалою судді від 23.11.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 21.12.2020.

21.12.2020 ухвалою суду продовжено підготовче провадження та відкладено розгляд справи на 08.02.2021.

Ухвалою суду від 08.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.03.2021.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 17.11.2003 у справі №2-290-1-2002р. задоволено частково позов ОСОБА_1 до Запорізького обласного управління юстиції - стягнуто з Запорізького обласного управління юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6585 грн. 24 коп. шляхом списання коштів з рахункового рахунку Головного управління Державного казначейства України р/р3271, МФО 300001, код 20055032, ОПЕРУ управління НБУ в місті Києві. В іншій частині позову до Міністерства юстиції України, Запорізького обласного управління юстиції, Державного казначейства України - відмовлено (т.1, а.с.9-10, 128-129).

Зокрема, у вказаному Рішенні Печерського районного суду м.Києва від 17.11.2003 у справі №2-290-1-2002р. зазначено: «… Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 за №100, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що належить виплатити позивачеві у відповідності до вимог ст.263 КЗпП України, за період з 23.09.1999р. (день незаконного звільнення позивача з роботи) по 06.10.2000р. (день постановлення судового рішення про поновлення позивача на роботі), що становить 263 робочих дня, із розрахунку середньоденного заробітку на день звільнення позивача - 15 гр. 18 коп. / (309 гр. 26 коп. + 206 гр. 71 коп.) : 34 робочих дня / та розрахунку середньоденного заробітку позивача з 01.12.1999р. 27 гр. 24 коп., - 6585 гр. 24 коп. … В частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням відповідачем термінів її виплати позов не підлягає задоволенню, оскільки, виходячи зі смислу ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація визначається з розміру суми нарахованої, тобто фактично заробленої, працівником в конкретний період часу. …».

Вказана сума 6585 грн. 24 коп. була виплачена позивачу 01.11.2016, що підтверджується Службовим чеком ЗД УДППЗ «УКРПОШТА» ФН (т.1, а.с.11, 130).

Судом досліджено Довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 19.07.2019 за №Ж-686/08.219/08-41, видану Головним територіальним управлінням юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 (т.1, а.с.209).

На день вирішення судом спору по суту (01.03.2021) відповідач заперечував проти виплати позивачу компенсації втрати частини заробітної плати.

Звідси, не звернення позивача з відповідним зверненням до відповідача до пред`явлення до суду даної позовної заяви, на думку суду, не вплинуло на позицію відповідача по суті спору, на можливість вирішення спору у досудовому добровільному порядку.

Також, норми права не передбачають необхідність вжиття досудових процедур при пред`явленні до суду позовної заяви у такій категорії справ.

У ст.34 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з п.2 «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати», затвердженого 20.12.1997 постановою Кабінету Міністрів України №1427 (наді - «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати»), компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Відповідно до п.3 «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми. Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються Держкомстатом наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення. Якщо виплата заборгованості із заробітної плати провадиться до опублікування Держкомстатом індексу споживчих цін за останній місяць перед виплатою суми заборгованості, під час розрахунку суми компенсації на період до опублікування зазначеного індексу споживчих цін за згодою працівника для розрахунків застосовується індекс споживчих цін за попередній місяць.

З судових рішеннь у справах №2-290-1-2002р. та №808/307/17 (т.2, а.с.23) не вбачається, що судами досліджувались розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати та норми «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати». При цьому, з приписів ст.34 Закону України «Про оплату праці» не вбачається, що заробітна плата повинна бути обов`язково «нарахованою, тобто фактично заробленою». У даній адміністративній справі позивачем наведені нові доводи в обґрунтування позовної заяви, яким не надана оцінка у межах справ №2-290-1-2002р. та №808/307/17.

Суд погоджуються з здійсненим позивачем «Обрахунком компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, обрахований по вересень 2016 року включно» та визначеною позивачем сумою 34886 грн. 32 коп. - компенсацією втрати частини заробітної плати (т.1, а.с.218).

Судом прийнято до уваги, що позивач у позовній заяві зазначив суму компенсації втрати частини заробітної плати 36047 грн. 53 коп. та не уточнив предмет позовної заяви.

При цьому, у судовому засіданні позивач зазначив, що вірною є сума компенсації втрати частини заробітної плати 34886 грн. 32 коп. та «період з вересня 1999 року по вересень 2016 року».

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача та відповідача частково не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69107, Запорізька область, м.Запоріжжя, проспект Соборний, буд.164; ) з нарахування та виплати ОСОБА_1 (зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини заробітної плати за період з 23.09.1999 по 06.10.2000 включно у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з вересня 1999 року по вересень 2016 року.

Стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (49027, Дніпропетровська область, м.Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд.21-А; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 23.09.1999 по 06.10.2000 включно у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з вересня 1999 року по вересень 2016 року, а саме за: вересень 1999 року у сумі 593 грн. 02 коп., жовтень 1999 року у сумі 2049 грн. 76 коп., листопад 1999 року у сумі 1982 грн. 81 коп., грудень 1999 року у сумі 3719 грн. 02 коп., січень 2000 року у сумі 2914 грн. 38 коп., лютий 2000 року у сумі 3099 грн. 88 коп., березень 2000 року у сумі 3171 грн. 99 коп., квітень 2000 року у сумі 2826 грн. 42 коп., травень 2000 року у сумі 2757 грн. 23 коп., червень 2000 року у сумі 2771 грн. 53 коп., липень 2000 року у сумі 2774 грн. 39 коп., серпень 2000 року у сумі 2906 грн. 51 коп., вересень 2000 року у сумі 2689 грн. 73 коп., жовтень 2000 року у сумі 629 грн. 65 коп., а всього 34886 грн. 32 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

У стягненні на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено 02.03.2021.

Суддя О.О. Прасов