Справа № 200/589/21-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 р. Справа№200/589/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

16.01.2021 ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) (відповідач-1), Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Центральна, буд. 13, м. Мирноград, Покровський район, Донецька область, 85323, ) (відповідач-2) про (з урахуванням уточнень):

- визнання протиправними дії Покровського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- скасування рішення №7602 від 14.12.2020 Покровського об`єднаного управління ПФУ в Донецькій області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;

- зобов`язання Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.12.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу роботи за Списком №1 ОСОБА_1 періоди її роботи:

на посаді укладальник-пакувальник 3 розряду з повним робочим днем на заводі «Гранас» з 21.07.1994 по 31.08.1994;

на посаді укладальник-пакувальник 3 розряду з повним робочим днем на заводі «Гранас» з 01.09.1994 по 23.02.1998;

на посаді укладальник-пакувальник з повним робочим днем на заводі «Гранас» з 23.02.1998 по 01.11.1998;

на посаді укладальник-пакувальник 3 розряду з повним робочим днем на заводі «Гранас» з 01.11.1998 по 01.09.1999;

період навчання з 16.10.2000 по 09.03.2001 в ПТУ №25:

на посаді машиніста штабелеформувальної машини 5 розряду відділу упаковки і складування заводу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на період випуску 3000 м. амселітри з 09.07.2001 по 21.09.2001;

на посаді апаратника гранулювання і очистки газу 5 розряду відділення по виготовленню амселітри в завод «Гранас» на період випуску гранульованої амселітри з 14.11.2001 по 20.09.2008;

період знаходження в центрі зайнятості з 29.09.2008 по 30.01.2008;

на посаді апаратника гранулювання і очищення газу 6 розряду дільниці з виробництва гранулювання селітри заводу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в 05.11.2010 по 01.06.2011;

на посаді апаратника гранулювання і очищення газу 6 розряду дільниці з виробництва гранулювання аміачної селітри цеху по виготовленню аміачної селітри і компресії аміаку з 01.06.2011 по 02.01.2013;

на посаді апаратника гранулювання 5 розряду дільниці №1 об`єднаного заводу карбамід (ОЗК) на період виконання виробничої програми по випуску 600 тисяч тон карбаміда з 02.01.2013 по 27.04.2013;

на посаді апаратника гранулювання і очищення газу 6 розряду цеху по виготовленню амселітри і компресії аміаку з 27.04.2013 по 23.06.2014;

на посаді апаратника гранулювання 6 розряду ділянки по виготовленню гранульованої селітри цеху по виготовленню амселітри та компресії аміаку з 23.06.2014 по 10.12.2020 року;

та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.01.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалами суду від 11.02.2021 в задоволенні клопотання позивача про залучення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якості другого відповідача у справі відмовлено, прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог, в задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач-2 протиправно відмовив їй в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу за списком №1 5 років.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують її конституційні права. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В установлений судом строк відповідачем-2 через Відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач-2 заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач-2 вмотивовував тим, що розглянувши надані заявником документи, прийнято рішення про не зарахування до страхового та пільгового стажу періодів роботи, у зв`язку з ненаданням уточнюючих довідок та довідок, підтверджуючих пільговий характер роботи. За таких обставин відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, оскільки на момент звернення відсутній необхідний стаж роботи.

Через Відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач-1 також заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Відповідач-1 аргументував свою позицію тим, що він не є належним відповідачем по справі, оскільки відомості щодо пенсійної справи позивача в Головному управлінні відсутні, позивач не перебуває на обліку в Головному управлінні та жодних пенсійних виплат не отримує,

Відповідач-1 надав відзив на уточнений позов, в якому зазначив, що саме Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області має можливість розглянути надані позивачем документи та прийняти відповідне рішення, оскільки вказане управління є належним відповідачем по справі.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області 18.09.1996, має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 10.12.2020 №1427-.

Позивач звернувся до відповідача-2 із заявою від 10.12.2020 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачем при зверненні до пенсійного органу надано такі документи:

- заява про призначення пенсії від 10.12.2020 №7602;

- трудова книжка серії НОМЕР_3 від 13.06.1984;

- диплом серії НОМЕР_4 від 25.02.1985;

- свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №056965 від 01.12.2008;

- довідки видані ТОВ «Концерн Стирол» від 03.01.2014 №2, доповнення до довідки про заробітну плату;

- довідка видана ТОВ «Концерн Стирол» від 26.06.2014 від №08/к;

- копії наказів від 31.01.1998 №190, від 09.11.2012 №0530, від 29.12.2012 №6706, від 04.04.1995 №395-к;

- свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 23.06.1985;

- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.12.2020 №1427-;

- паспорт;

- довідка про присвоєння ідентифікаційного номера.

14.12.2020 Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №7602 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії стало не зарахування до страхового стажу періодів роботи:

- з 21.07.1994 по 31.08.1994 в ПАТ «Концерн Стирол», так як рік наказу про прийом на роботу не збігається з роком прийому, запис завірено нечітким відтиском печатки;

- з 16.10.2000 по 09.03.2001 період навчання в ПТУ №25, так як печатка, якою завірено запис не збігається з найменуванням навчального закладу, відсутні дані про реорганізацію, уточнюючі довідки заявником не надано;

- з 29.09.2008 по 30.11.2008 період знаходження у центрі зайнятості, так як в другій частині трудової книжки відсутня повна дата народження, уточнюючої довідки заявником не надано.

До пільгового стажу за Списком №1 не зараховано періоди роботи в ПАТ «Концерн Стирол» з 21.07.1994 по 31.08.1994, з 01.09.1994 по 01.04.1998, з 02.01.2013 по 27.04.2013, так як довідка від 26.06.2014 від №08/к, підтверджуюча пільговий характер роботи видана підприємством, яке розташоване в м. Горлівка на непідконтрольній території та вважається недійсною. Врахувати за даними трудової книжки неможливо, так як відсутні відповідні записи, які б визначали право на пенсію на пільгових умовах (зайнятість на пільгових умовах повний робочий день, відсутні дані про роботу на поверхні, участь у страйках, знаходження у відпустці без збереження заробітної плати, дані про проведення атестації робочих місць, тощо).

Відповідно до наданих документів страховий стаж позивача складає 31 рік 10 місяців 03 дні.

За таких обставин відповідачем-2 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу за Списком №1 5 років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача-2 позивач звернулася до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що відповідно до записів № 1, 2, 15-21, 24-36 трудової книжки серії НОМЕР_3 від 13.06.1984, на ім`я ОСОБА_1 , позивач:

- з 14.05.1984 по 20.10.1984 проходила виробничу практику слюсарем-сантехніком 2 розряду в ЖЕО Київського району м. Донецька;

- з 21.07.1994 по 01.09.1999 працювала укладником гранувальником та укладником-пакувальником-комірником на заводі «Гранас» Відкритого акціонерного товариства «Концерн Стирол»;

- з 16.10.2000 по 09.03.2001 навчалась в ПТУ №25 м. Горлівка;

- з 09.07.2001 по 21.09.2001 працювала машиністом штабелеформувальної машини у Відкритому акціонерному товаристві «Концерн Стирол»;

- з 14.11.2001 по 20.09.2008 працювала машиністом штабелеформувальної машини у Відкритому акціонерному товаристві «Концерн Стирол»;

- з 29.09.2008 по 01.12.2008 отримувала виплати по безробіттю в Горлівському міському центрі зайнятості Донецької області;

- з 05.11.2010 по теперішній час працює машиністом штабелеформувальної машини та апаратником гранулювання і очищення газу у Відкритому акціонерному товаристві «Концерн Стирол».

У записі №15 зазначеної трудової книжки вказана дата наказу «21.07.84» про прийняття на роботу укладником-пакувальником в Горлівське виробниче об`єднання «СТИРОЛ» ім. С. Орджонікідзе з 21.07.1994. Разом з тим, записи № 15, 16 завірено нечітким відтиском печатки підприємства.

Запис №24 трудової книжки позивача завірено печаткою ПТУ №25 м. Горлівка.

Крім того, на другій титульній сторінці трудової книжки позивача у графі «Дата народження» вказано лише «1965 рік», замість « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2014 № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, у редакції, що діяла на час звернення за призначенням пенсії (далі - Закон № 1058-IV), цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 114 № 1058-IV врегульовано питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини 2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

В той же час, відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно положень пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень має право витребувати додаткові документи з метою належного розгляду заяви про призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої Міністерством юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі Інструкція № 58),до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць

двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові

(повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

За результатом розгляду справи судом встановлено, що на другій титульній сторінці трудової книжки позивача у графі «Дата народження» вказано лише «1965 рік», замість 06.12.1965. Також відповідно до записів трудової книжки у період з 29.09.2008 по 30.11.2008 позивач отримував допомогу по безробіттю.

В той же час, суд констатує, що запис №24 трудової книжки позивача завірено печаткою ПТУ №25 м. Горлівка, яка збігається з найменуванням навчального закладу зазначеному записі трудової книжки.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За результатом розгляду справи судом встановлено, що відтиск печатки підприємства на записах № 15, 16 трудової книжки позивача є нечітким.

Як встановлено судом вище, у записі №15 зазначена дата наказу про прийняття на роботу «21.07.84», в той час як датою прийняття на роботу зазначено «21.07.1994». Крім того, у періоди з 14.05.1984 по 20.10.1984 позивач проходила виробничу практику слюсарем-сантехніком 2 розряду в ЖЕО Київського району м. Донецька. Тому дата наказу про прийняття на роботу «21.07.84», яка зазначена взаписі №15 трудової книжки позивача, є опискою.

Однак, суд зазначає, що позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Адже, невиконання підприємством вимог Інструкції № 58 не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічні висновки наведені також в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а.

Враховуючи вищезазначене, відповідач-2 протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди з 21.07.1994 по 31.08.1994, з 16.10.2000 по 09.03.2001, з 29.09.2008 по 30.11.2008.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву щодо пенсії.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 01.11.1998 по 01.09.1999, з 09.07.2001 по 21.09.2001, з 14.11.2001 по 20.09.2008, з 05.11.2010 по 10.12.2020 то суб`єктом владних повноважень в оскарженому рішенні не зазначено які саме періоди роботи позивача не зараховані до пільгового стажу.

Верховний Суд в постанові від 24.04.2019 в справі №815/1554/17 аналізуючи практику Європейського Суду з прав людини вказав на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Як вже зазначалося судом, оскаржене рішення в частині ненадання довідок, підтверджуючих пільговий характер роботи, не містить конкретних періодів роботи позивача, які не зараховані до пільгового стажу.

Вказане не відповідає загальному принципу правової визначеності.

Крім того, в цій частині відповідачем не враховано наступне.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

За змістом цієї норми вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній» (далі Постанова № 637) у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Пункт 4.2 розділу ІV постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1) передбачає, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що використання норм Постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону № 1058, є встановлення факту безпосередньої зайнятості повний робочий день на роботах віднесених до пільгових, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Записи, що містяться в трудовій книжці про роботу позивача у спірні періоди, свідчать про зайнятість позивача повний робочий день на пільгових роботах. Іншого, зокрема про скорочений або неповний режим роботи протягом цих періодів, в трудовій книжці не міститься.

В трудовій книжці позивача чітко зазначені відомості щодо характеру роботи позивача у спірні періоди на посаді, що віднесена до відповідного списку, що не потребувало надання уточнюючих довідок.

З огляду на наведене відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу періоди роботи позивача з 01.11.1998 по 01.09.1999, з 09.07.2001 по 21.09.2001, з 14.11.2001 по 20.09.2008, з 05.11.2010 по 10.12.2020.

Щодо посилання відповідача-2 на відсутності даних про сплату страхових внесків за період роботи позивача з 02.01.2017 по теперішній час, суд зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву відповідач-2 зазначає, що відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальних відомостей про застраховану особу, за період з 02.01.2017 по теперішній час відсутні дані про сплату страхових внесків.

Відповідно до норм частини першої статті 24 Закону № 1058-XV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-XV.

Так, абзацом 1 частини першої статті 20 Закону № 1058-XV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до положень частини другої зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з нормами частини десятої вищенаведеної статті Закону, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Як вбачається з виписки із системи персоніфікованого обліку (форма ОК-7) по застрахованій особі та розрахунку стажу для призначення пенсії позивачу, відповідач-2 зарахував до страхового стажу позивача період роботи позивача лише по 18.01.2017 включно.

З огляду на наведене відповідач протиправно не зарахував до страхового та пільгового стажу періоди роботи позивача з 19.01.2017 по 10.12.2020.

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи в ПАТ «Концерн Стирол» з 21.07.1994 по 31.08.1994, з 01.09.1994 по 01.04.1998, з 02.01.2013 по 27.04.2013, суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості з тих підстав, що первинні документи підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із нормами пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Разом з тим, суд зауважує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку із проведенням АТО та неможливістю проведення перевірки періодів роботи/навчання, тощо, з підстав розташування підприємств, установ, організацій, закладів, тощо, на тимчасово окупованій території України).

Неможливість проведення перевірки даних на підприємстві, установі, організації які розташовані на тимчасово окупованій території, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи, при його підтвердженні записами в трудовій книжці, дипломі, тощо, та не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист.

За приписами частин 1 та 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За приписами частини 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акта органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Трудовий стаж позивач набув у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснюють господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і зазначене підприємство також утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23 лютого 2016 року ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності довідки, у зв`язку з наданням зазначеної довідки підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthersv. MoldovaandRussia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження пільгового характеру роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

За результатом розгляду справи судом встановлено, що позивач опинився в ситуації, що не дає можливості забезпечити належний захист своїх прав.

В свою чергу, суд враховує, що позивач не може бути позбавлений свого права на пенсію за віком на пільгових умовах через неможливість перевірки органом пенсійного фонду достовірності періоду та характеру його роботи з незалежних від заявника підстав. Адже підприємство в якому він працював перебуває на території, що тимчасово не підконтрольна українській владі.

Отже, суд констатує, що за результатом розгляду справи не знайшли підтвердження доводи відповідача-2 щодо не підтвердження страхового стажу позивача за розглядаємі періоди роботи.

Оскільки факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці, суд констатує, що рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецькій області №7602 від 14.12.2020 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах прийнято без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, після скасування судом рішення, відповідач-2 зобов`язаний, з урахуванням зроблених висновків суду, зарахувати до пільгового стажу позивача спірні періоди роботи.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача, в той час як спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області №7602 від 14.12.2020 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Крім того, оскільки, судом встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не приймало жодного рішення, яке могло порушити права та інтереси позивача, належним відповідачем у справі є Покровського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, та позивачем надана уточнена позовна заява, позовні вимоги стосовно Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.01.2021 позивачу відстрочено сплату судового збору в сумі 908,00 гривень до ухвалення рішення по справі.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки сплату судового збору відстрочено до ухвалення судового рішення у даній справі, а судовий збір не сплачено, суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 - суб`єкта владних повноважень на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ), Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження:вул. Центральна, буд. 13, м. Мирноград, Покровський район, Донецька область, 85323, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецькій області №7602 від 14.12.2020 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 01.03.2021.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини 3 статті 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна