Справа № 400/3575/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3575/20
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Градовського Ю.М.

за участю секретаря Худика С.А.

за участю представника апелянта Кецкала Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства « Хуторок GV» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року по справі за позовом Приватного підприємства « Хуторок GV» до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, стягнення шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Хуторок GV (далі-позивач) звернулось з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі-відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати постанови відповідача, винесені у виконавчому провадженні №62116788 від 31.07.2020 р., а саме: постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, якою у постанові про стягнення виконавчого збору суму виправлено з 18 892 грн. на 513 828 грн., постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти позивача, що розміщені на відкритих у банках рахунках, у межах суми стягнення виконавчого збору 622 302,80 грн., постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно позивача у межах стягнення виконавчого збору в сумі 622 302,80 грн.; визнати дії відповідача щодо звернення стягнення на кошти позивача у сумі 622 302,80 грн. протиправними; стягнути з відповідача кошти у розмірі 622 302,80 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними діями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно змінив суму виконавчого збору з 18 892 грн. на 513 828 грн., оскільки ним не вірно розраховано суму вартості майна, що підлягає поверненню стягувачу у виконавчому провадженні. Державний виконавець при розрахунку мав з`ясувати вартість майна як основний засіб із врахуванням амортизації, тобто вартість даного майна у 2020 році (на час його передачі стягувачу) відрізняється від суми, за яку його придбано у 2016 році. Так, вартість майна у 2020 році становить 1 848 422,93 грн. без ПДВ, а тому виконавчий збір 10% мав розраховуватись із цієї суми. Такі дії відповідача призвели до надлишкового нарахування та стягнення з відповідача виконавчого збору, відтак спірні постанови підлягають скасуванню, а надмірно стягнуті кошти відшкодуванню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (вул. Богдана Хмельницького, буд. 34, Одеса, 65007, ідентифікаційний код 43315529) у виконавчому провадженні №62116788 від 31.07.2020 р. про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти приватного підприємства "Хуторок GV" (вул. Нагірна, 11, офіс, 17, Миколаїв, 54007, ідентифікаційний код 33231689), що розміщені на відкритих у банках рахунках, у межах суми стягнення виконавчого збору 622 302,80 грн.

Визнано протиправною та скасовано постанову Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (вул. Богдана Хмельницького, буд. 34, Одеса, 65007, ідентифікаційний код 43315529) у виконавчому провадженні №62116788 від 31.07.2020 р. про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно приватного підприємства "Хуторок GV" (вул. Нагірна, 11, офіс, 17, Миколаїв, 54007, ідентифікаційний код 33231689) у межах стягнення виконавчого збору в сумі 622 302,80 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ПП "Хуторок GV", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду від 15 жовтня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідач визначив вартість майна всупереч положенням чинного законодавства, відповідно до відомості по амортизації основних засобів ПП «ХУТОРОК GV», залишкова вартість комбайну зернозбирального марки CLAAS TUCANO 440 станом на 28 серпня 2020 року складає 1 848 422,93 грн. без ПДВ. Крім того, зазначив, що виконавчий збір у розмірі 513 828 грн. визначено незаконно. Крім того, звернення стягнення на кошти позивача у сумі 622 302,80 грн. виконавчого збору у сумарній сумі по двом виконавчим провадженням №62116788 та №62116920, є протиправним. Отже, належним способом захисту прав позивача у даному випадку буде стягнення коштів у розмірі 622 302,80 грн. з відповідача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач послався на доводи, які узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №62116788 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса №1412 від 13.04.2020 р. про витребування від приватного підприємства Хуторок GV та повернення АТКБ Приватбанк комбайну зернозбирального марки CLASS TUCANO серійний номер C0500195, 2015 року випуску.

14.07.2020 р. постановою Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №11.04-01/303 передано матеріали виконавчого провадження №62116788 до відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.

31.07.2020 р. відповідачем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі у виконавчому провадженні №62116788, якою внесено виправлення в пункт 1 резолютивної частини постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 18 892 грн. виправлено на 513 828 грн., а також винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти позивача, що розміщені на відкритих у банках рахунках, у межах суми стягнення виконавчого збору 622 302,80 грн. та постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно позивача у межах стягнення виконавчого збору в сумі 622 302,80 грн.

На виконання даної постанови про стягнення виконавчого збору, позивачем згідно платіжного доручення №62116788/1 від 31.07.2020р. на користь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції сплачено кошти в сумі 622 302,80 грн. (виконавчий збір).

Позивач, вважаючи вищезазначені постанови відповідача та дії щодо стягнення з нього виконавчого збору в сумі 622302,80 грн. протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що, оскільки передача майна стягувачу є виконанням рішення майнового характеру, то сума виконавчого збору 513 828 грн. підтверджується відповіддю стягувача та видатковою накладною №946 від 14.06.2016 р.

Відмовляючи в задоволені позову в іншій частині, суд першої інстанції послався на те, що сума виконавчого збору, що підлягала стягненню з відповідача у виконавчому провадженні №62116788 склала 513 828 грн., однак у спірних постановах відповідачем зазначено 622302,80 грн. та стягнуто цю ж суму, яка складається із сумарної суми виконавчого збору по двом виконавчим провадження №62116788 та №62116920, що не передбачено Законом України Про виконавче провадження№1404.

Суд також вважав передчасними вимоги позивача щодо визнання протиправними дії відповідача щодо стягнення суми 622 302,80 грн. в якості виконавчого збору, та про стягнення з відповідача суми 622302,80 на відшкодування шкоди, оскільки частина даної суми (513 828 грн.) є спірною та предметом даного позову, тому такі вимоги є передчасними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження (далі-Закон №1404), виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та становить сукупність дій визначених у цьому Законі органів та осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону № 1404, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст. 26 Закону №1404 визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 27 Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. ( ч. 7 ст. 27 Закону №1404

Так, з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження №62116788 було прийнято постанову про стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору в сумі 18 892 грн., а в подальшому прийнято постанову від 31.07.2020р. про виправлення суми стягнення виконавчого збору, а саме: 513 828 грн.

Відповідачем надано пояснення щодо зазначеного, відповідно до яких під час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору було розраховано його суму, як за стягнення примусове виконання рішення немайнового характеру (4723 грн.*4), а оскільки передача стягувачу майна є виконанням рішення майнового характеру, то державним виконавцем виправлено суму стягнення виконавчого збору на 513 828 грн. (5138 280 грн. /10%).

Колегія суддів погоджується з позицією суду щодо суми виконавчого збору 513 828 грн., оскільки передача майна стягувачу є виконанням рішення майнового характеру, оскільки сума, з якої розраховано суму до стягнення з боржника виконавчого збору, підтверджується відповіддю стягувача та видатковою накладною №946 від 14.06.2016 р., що вартість зернозбирального комбайну марки CLASS TUCANO, серійний номер C0500195, 2015 року випуску, становить 5 138 280 грн.

Суд доречно зазначив, що у державного виконавця не було підстав поставити під сумнів правильність обрахунку вартості майна, маючи видаткову накладну, надану стягувачем, а також з урахуванням пояснень позивача щодо знаходження майна в Запорізькій області, що також унеможливило проведення оцінки майна державним виконавцем.

Колегія суддів також погоджується з думкою суду, щодо необґрунтованості посилання позивача на те, що вартість майна складає 1 848 422,92 грн. без ПДВ з урахуванням амортизаційних витрат, оскільки це є власним розрахунком позивача, який не підтверджений належними доказами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога щодо визнання протиправною та скасування постанови про виправлення помилки у процесуальному документі, якою у постанові про стягнення виконавчого збору суму виправлено з 18 892 на 513 828 грн., задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанови про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти позивача, що розміщені на відкритих у банках рахунках, у межах суми стягнення виконавчого провадження 622302,80 грн., та постанови про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно позивача у межах стягнення виконавчого збору в сумі 622302,80 грн., колегія суддів встановила таке.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження №62116788 відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса №1412 від 13.04.2020 р. про витребування від приватного підприємства Хуторок GV та повернення АТКБ Приватбанк комбайну зернозбирального марки CLASS TUCANO серійний номер C0500195, 2015 року випуску.

Як вже було з`ясовано судом, вище сума виконавчого збору, що підлягала стягненню з відповідача склала 513 828 грн., однак у спірних постановах відповідачем зазначено 622 302,80 грн. та стягнуто цю ж суму. Відповідачем надано пояснення, що дана сума складається із сумарної суми виконавчого збору по двом виконавчим провадження №62116788 та №62116920.

Статтею 30 Закону України « Про виконавче провадження» №1404, передбачено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає вищезазначені постанови та дії, вчинені на підставі даних постанов в межах виконавчого провадження №62116788, протиправними, оскільки виконавчий збір стягується в межах виконавчого провадження, за яким вчинено виконавчі дії, винятком є виведення в окреме виконавче провадження стягнення виконавчого збору або зведене виконавче провадження. У даному випадку не має місце виведення в окреме виконавче провадження чи зведене виконавче провадження суми виконавчого збору, що підтверджено відповідачем.

Відповідач в межах ВП№62116788 визначив сумарно суму виконавчого збору у виконавчих провадженнях №62116920 та №62116788, що не передбачено Законом №1404. Відтак, постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти позивача, що розміщені на відкритих у банках рахунках, у межах суми стягнення виконавчого збору 622 302,80 грн., та постанова про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно позивача у межах стягнення виконавчого збору в сумі 622 302,80 грн., є протиправними.

Що стосується позовної вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо стягнення виконавчого збору у сумі 622302,80 грн., та вимоги стягнути з відповідача суму 622 302,80 на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними діями, колегія суддів зазначає про таке.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі), визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182; далі - Порядок №787; в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 Порядку №787 визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Згідно з пунктом 5 Порядку №787 Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, органи Держмитслужби, до Казначейства подається висновок, погоджений з відповідним місцевим фінансовим органом, у випадках повернення податків, зборів, пені, платежів, що зараховані до місцевих бюджетів або підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами. Надання та погодження висновку здійснюється відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2019 року за № 370/33341, та Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року № 643, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 року за № 976/30844.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається копія судового рішення, засвідчена належним чином.

Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що Порядком №788 визначено процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих, зокрема, до державного бюджету. Пунктом 5 вказаного порядку встановлено, що повернення здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету.

Також, пунктом 5 Порядку №788 визначено, що повернення цих коштів здійснюють органи казначейства, але на підставі подання органів, що контролюють справляння коштів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18).

Таким чином, Порядком №787 визначена чітка процедура повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, яка складається з наступних етапів: підготовка органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, подання про повернення коштів; надання органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, підготовленого подання платнику; звернення платника із відповідним поданням та заявою довільної форми до органу Казначейства.

Оскільки, позивач не звертався до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про повернення виконавчого збору, та відповідна бездіяльність відповідача не була предметом оскарження в межах цієї справи, то суд першої інстанції був позбавлений можливості захистити порушене право позивача на повернення належних йому коштів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які він висловив, зокрема, в п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Тобто, встановлюючи істину в справі, суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 242 КАС України,рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства « Хуторок GV» - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року по справі за позовом Приватного підприємства « Хуторок GV» до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, стягнення шкоди залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 04.03.2020р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Градовський Ю.М. Турецька І.О.