Справа № 160/1350/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2021 року Справа № 160/1350/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
27 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненадання відповіді на звернення-вимогу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) від 23.11.2020 року (про сплату пенсії за дванадцять місяців за період з жовтня 2019року по жовтень 2020 року);
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач отримує пенсію з жовтня 2020 року відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року у справі № 160/1811/20, проте, до органів пенсійного фонду позивач подавала заяву 26.09.2019 року про призначення пенсії за вислугу років.
Позивач звернулась до пенсійного фонду з заявою виплату заборгованості щодо сплати пенсії у період з жовтня 2019 року по жовтень 2020 року, проте, станом на час звернення до суду, відповіді від відповідача не отримала.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не надані відповіді на звернення від 23.11.2020 року та просить призначити та виплатити пенсію за вислугу років починаючи з 26.09.2019 року по 30.09.2020 року.
Позовні вимоги просить задоволити у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу № 160/1350/21 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
01 березня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що позивач отримує пенсію за вислугу років за рушенням суду у справі № 160/1811/20 та оскільки в рішенні суду не вказано датк з якої слід призначити пенсію, то пенсію призначена з дати набрання законної сили рішення суду у справі № 160/1811/20, тобто з 30.04.2020 року.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , копія кого наявна в матеріалах справи.
26.09.2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення позивачу пенсії за вислугу років. Станом на 26.09.2019 року позивачу мала вік 47 років 3 місяці та 22 дні.
Відповідач листом від 24.12.2019 року № 922/03.25-17 відмовив позивачу у призначені пенсії за вислугу років.
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з позовною заявою.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року у справі № 160/1811/20 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені у повному обсязі, а саме:

- визнано протиправною відмову управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 922/03.25-17 від 24.12.2019 р. щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років;

- зобов`язати управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років на підставі ст.54 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення»;

- стягнуто з головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1681 грн.60 коп. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна грн. 60 коп.).

З матеріалів позовної заяви вбачається та не заперечується відповідачем у відзиву на позовну заяву, що пенсія позивачу призначена та виплачується з жовтня 2020 року, проте, позивач має право на виплату пенсії станом на 26.09.2019 року.

Позивач звернулась до відповідача з заявою про виплату заборгованості починаючи з 26.09.2019 року по жовтень місяць 2020 року.

Станом на час звернення позивача з позовною заявою, відповіді від відповідача від відповідача не отримала.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не надання відповіді та не призначення пенсії з 26.09.2019 року, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України (ч.1 ст.46 Конституції України).

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом №1788-XII та законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.11.2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Згідно з п.«Г» ст.54 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугою років мають бортпровідники:

не менше 15 років як бортпровідник;

жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років як бортпровідниця.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника, визначений Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугою років, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1 (далі - Порядок №18-1).

Дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, а також на осіб, яким призначено пенсію до набрання чинності цим Порядком.

Відповідно до п. 11 Порядку №18-1 Для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи:

1) заяву про підтвердження стажу роботи;

2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

3) трудову книжку;

4) документи, видані архівними установами, зокрема:

а) довідку про заробітну плату;

б) копії документів про проведення атестації робочих місць;

в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).

У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення за вислугою років.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Із записів в трудовій книжці позивача вбачається, що вона з 11.03.1990 року 11.10.2017 року працювала на посаді бортпровідника.

Таким чином, записи в трудовій книжці містять всі необхідні відомості, що визначають право позивача на пенсійне забезпечення за вислугою років.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року у справі № 160/1811/20 визнано відмову у призначені пенсії за вислугою років протиправною та зобов`язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років на підставі ст.54 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. 2-1 розділу XV Прикінцеві положення, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Суд не погоджується з твердженнями відповідача, що в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року не вказано дати, з якої сліж призначити пенсію, тому відповідач призначив пенсію з дати набрання законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року, тобто з 30.04.2020 року, оскільки право позивача на отримання пенсії виникло з моменту звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії.

Стосовно позовної вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на звернення позивача, суд зазначає, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

За таких обставин, бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії з жовтня 2019 року по жовтень 2020 року є протиправною.

Судом беруться до уваги доводи відповідача стосовно того, що доплата за рішенням суду за період з 30.04.2020 по 30.09.2020 становить 43065,65 грн., яка за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі № 160/1811/20, винесеного на користь позивача, буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, то суд враховує, що позовні вимоги стосовно призначення та виплати пенсії мають бути задоволені за період з 26.09.2019 року по 30.04.2020 року.

Водночас, суд відмічає, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити реальне поновлення порушеного права.

Суд зазначає, що відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини запорукою правильного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування.

Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (рішення Європейського суду з прав людини Олссон проти Швеції від 24.03.1988 року).

Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Також, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, що закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Оскільки, процес надання позивачу формальних відмов у призначені пенсії з моменту , коли остання отримала таке право може тривати безкінечно, то в цьому випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про пенсійне забезпечення", за період з 26.09.2019 (з моменту звернення із заявою про нарахування та виплату пенсії) по 30.04.2020 року.

Таке зобов`язання повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1816,00 грн., що документально підтверджується квитанцією № NОРS45497М від 25.01.2021 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1816,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково .

Визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненадання відповіді на звернення-вимогу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) від 23.11.2020 року.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Україна, 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26; ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про пенсійне забезпечення", за період з 26.09.2019 (з моменту звернення із заявою про нарахування та виплату пенсії) по 30.04.2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 1816,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук