Справа № 500/86/21
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/86/21

03 березня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Шаблій Ю.П., позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.02.2021:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком у відповідності до вимог ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що оформлено листом від 21.09.2020 №1900-0321-9/14559;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступний стаж роботи навчання та служби в армії, а саме:

- навчання на денній формі в Снігурівському СПТУ №4 за спеціальністю "водій автомобіля" з кваліфікацією "слюсаря" з 01.09.1977 по 27.04.1978;

- строкова військова служба з 09.11.1978 по 08.12.1980;

- період роботи на посаді водія 2-го класу в товаристві з обмеженою відповідальністю "С.Е.В. "Компані" з 25.07.1996 по 28.02.2007;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 14.04.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивачка, зокрема зазначає, що має право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 віку за наявності страхового стажу: з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач неодноразово звертався у Кременецький відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із завою щодо призначення пенсії за віком. Відповіддю Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21.09.2020 №1900-0321-9/14559 повідомлено, що призначити пенсію за віком не має підстав, оскільки на момент звернення за призначенням пенсії його страховий стаж складає 23 роки 07 місяців 20 днів, що є меншим за необхідний. До страхового стажу не зараховано період проходження строкової військової служби з 09.11.1978 по 08.12.1980, оскільки перша сторінка військового квитка НОМЕР_1 не містить печатки військового комісаріату, що видавав військовий квиток. Період роботи згідно записів трудової книжки в ТОВ «С.Е.В. «Компані»» з 25.07.1996 по 28.02.2007 зарахувати до страхового стажу підстав немає, оскільки трудова книжка НОМЕР_2 видана 15.08.2011, після його звільнення з роботи, також інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного соціального страхування за період роботи з 01.01.2000 по 28.02.2007 відсутня. На запит Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.07.2020 №1900-0321-9/9605 про допомогу у витребуванні підтверджуючих документів про роботу позивача в ТзОВ «С.Е.В. «Компані»» з 27.07.1996 по 28.02.2007 від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області отримано інформацію про те, що за зареєстрованою адресою м. Миколаїв, вул. Софіївська, 104, підприємство ТзОВ «С.Е.В. «Компані» не знаходиться. Відомості у відділі інформації та використання документів ліквідованих установ (Трудовий архів) Миколаївської міської ради з особового складу Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Е.В. «Компані»» на зберігання не надходили та місцезнаходження їх не відомо, тому, надати довідку щодо роботи на вищезазначеному підприємстві неможливо.

Позивач вважає дії відповідача незаконними, тому, що на сьогоднішній день порушується його законне право на пенсію гарантовану державою у відповідності до чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 12.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 15.02.2021, яке було відкладено на 03.03.2021.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування відзиву на позовну заяву від 03.02.2021 послався на те, що на дату звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача складає 23 роки 07 місяців 20 днів, однак, є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також зазначено, що до страхового стажу не зараховано період проходження строкової військової служби з 09.11.1978 по 08.12.1980, оскільки перша сторінка військового квитка НОМЕР_1 не містить печатки військового комісаріату, що видавав військовий квиток.

Період роботи згідно записів трудової книжки в ТОВ «С.Е.В. "Компані» з 25.07.1996 по 28.02.2007 зарахувати до страхового стажу підстав не має, оскільки трудова книжка НОМЕР_2 , видана 15.08.2011, після звільнення з роботи, також інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період роботи в з 01.01.2000 по 28.02.2007 відсутня.

Вважає, що для задоволення позовних вимог позивача немає законних підстав.

В судовому засіданні 03.03.2021 позивач позовні вимоги підтримав, позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 03.03.2021 не прибула, подала 03.03.2021 клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши вступне слово позивача, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як випливає із матеріалів справи, позивач в 13.05.2020, 05.06.2020 та 03.09.2020 звертався до Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідач, листом від 21.09.2020 №1900-0321-9/14559 позивачу повідомлено про те, що до страхового стажу не зараховано період проходження строкової військової служби з 09.11.1978 по 08.12.1980, оскільки перша сторінка військового квитка НОМЕР_1 не містить печатки військового комісаріату, що видавав військовий квиток.

Період роботи згідно записів трудової книжки в ТОВ «С.Е.В. "Компані» з 25.07.1996 по 28.02.2007 зарахувати до страхового стажу підстав не має, оскільки трудова книжка НОМЕР_2 , видана 15.08.2011, після звільнення з роботи, також інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період роботи в з 01.01.2000 по 28.02.2007 відсутня.

Додатково повідомляємо, що на запит Головного управління ПФУ в Тернопільській області від 07.07.2020 №1900-0321-9/9605 про допомогу у витребуванні підтверджуючих документів про роботу позивача в ТзОВ «С.Е.В. "Компані» з 25.07.1996 по 28.02.2007 від Головного управління ПФУ в Миколаївській області отримано інформацію про те, що за зареєстрованою адресою - АДРЕСА_1 , підприємство ТзОВ «С.Е.В. "Компані» не знаходиться. Відомості у відділ інформації та використання документів ліквідованих установ (Трудовий архів) Миколаївської міської ради з особового складу Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Е.В. "Компані» на зберігання не надходили та місцезнаходження їх невідомо, тому надати довідку щодо роботи на вищезазначеному підприємстві неможливо.

Також зазначено, що на момент звернення за призначенням пенсії його страховий стаж складає 23 роки 07 місяців 20 днів, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком підстав не має.

Не погоджуючись із відповіддю відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в тому разі, якщо не встановлювався мінімум трудової участі в громадському господарстві.

За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Щодо періоду навчання позивача, суд зазначає наступне.

Як випливає із матеріалів справи, позивач з 01.09.1977 по 27.04.1978 навчався на денній формі в Снігурівському СПТУ №4 за спеціальністю водій автомобіля з кваліфікацією слюсаря, що підтверджується довідкою Снігурського професійного ліцею від 16.09.2020 №435/03-10 (аркуш справи 23).

Згідно п. "д" ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Так, згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, в тому числі в безперервний і стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує 3 місяці.

Тобто, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі повинен бути зарахований до трудового стажу, у тому числі й в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, за наявністю двох підстав: 1) у випадку, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не перевищує 3 місяці; 2) особа зарахована на роботу за набутою професією.

Судом встановлено, що у період з 01.09.1977 по 27.04.1978 позивач навчався на денній формі в Снігурівському СПТУ №4 за спеціальністю водій автомобіля з кваліфікацією слюсаря.

Водночас після закінчення вказаного навчального закладу позивача призвано на строкову військову службу в рядах Радянської армії, яку проходив з 09.11.1978 до 08.12.1980. Демобілізувавшись, з 04.02.1981 по 18.07.1996 працював водієм 3-го класу в автоколоні №1 Миколаївського виробничого автоб`єднання (ПАТ «Миколаївбудтранс»).

Тобто, суд зазначає, що перерва між днем закінчення навчання позивача не враховуючи період проходження військової служби та днем зарахування на роботу не перевищує 3 місяці.

Крім того, суд зауважує, що відповідачем у відмові в призначенні пенсії та відзиві не наведено обґрунтування не зарахування даного періоду навчання позивача.

На підставі зазначеного та з урахуванням положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що час навчання у навчальному закладі підлягає зарахуванню до загального та пільгового стажу позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 року по справі № 233/1254/17.

Щодо періоду проходження позивачем військової служби і зарахування його до пільгового трудового стажу, суд зазначає наступне.

Абзацом 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ, визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічні положення викладені в частині 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, згідно якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Судом встановлено, що в період з 09.11.1978 по 08.12.1980 позивач проходив строкову військову службу в Збройних Силах, що підтверджується довідкою Кременецького об`єднаного міського військового комісаріату Тернопільської області від 23.06.2020 №32 та військовим квитком серії НОМЕР_1 .

Відповідач відмовляючи у зарахуванні військової служби зазначає, що оскільки перша сторінка військового квитка НОМЕР_1 не містить печатки військового комісаріату, що видавав військовий квиток.

При цьому, суд зазначає, що відсутність у вказаному військовому квитку на першій сторінці печатки не може бути підставою для відмови у зарахуванні до загального стажу періоду з 09.11.1978 по 08.12.1980.

Суд зауважує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, нечитабельність печатки не може мати негативні наслідки для власника документу, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Більше того, навіть формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист, зокрема й призначення пенсійних виплат. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для зарахування періоду проходження строкової військової служби з 09.11.1978 по 08.12.1980 до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо періоду роботи на посаді водія 2-го класу в товаристві з обмеженою відповідальністю "С.Е.В. "Компані", суд зазначає наступне.

Як випливає із матеріалів справи, а саме із записів трудової книжки НОМЕР_2 в ТОВ "С.Е.В. "Компані"" з 25.07.1996 по 28.02.2007 працював водієм 2-го класу в ТзОВ "С.Е.В. "Компані" (аркуш справи 21).

Відповідач як підставу для відмову у зарахуванні зазначеного періоду зазначив, що трудова книжка НОМЕР_2 , видана 15.08.2011, після звільнення з роботи, також інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період роботи в з 01.01.2000 по 28.02.2007 відсутня.

Проте, як встановлено судом, позивачу у зв`язку із втратою трудової книжки видано нову НОМЕР_2 від 15.08.2011, що підтверджується довідкою ПАТ "Миколаївбудтранс" а тому твердження відповідача, що трудова книжка видана після звільнення не можу слугувати належною підставою для відмови у його зарахуванні до страхованого стажу.

Крім того, відповідачем додатково повідомляємо, що на запит Головного управління ПФУ в Тернопільській області від 07.07.2020 №1900-0321-9/9605 про допомогу у витребуванні підтверджуючих документів про роботу позивача в ТОВ «С.Е.В. "Компані» з 25.07.1996 по 28.02.2007 від Головного управління ПФУ в Миколаївській області отримано інформацію про те, що за зареєстрованою адресою - АДРЕСА_1 , підприємство ТзОВ «С.Е.В. "Компані» не знаходиться. Відомості у відділ інформації та використання документів ліквідованих установ (Трудовий архів) Миколаївської міської ради з особового складу Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Е.В. "Компані» на зберігання не надходили та місцезнаходження їх невідомо, тому надати довідку щодо роботи на вищезазначеному підприємстві неможливо.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача та зауважує, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності інформації, у зв`язку з наданням довідки щодо роботи.

Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, місцезнаходження якої невідомо, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Відтак, даний період роботи підтверджений записами в трудовій книжці, а тому дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 25.07.1996 по 28.02.2007 на посаді водія в ТОВ "С.Е.В. "Компані" є протиправними.

Як встановлено судом, страховий стаж роботи позивача становить більше 27 років і відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" він має право на призначення пенсії по віку.

При цьому суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу наступний стаж роботи навчання та служби в армії, а саме: навчання на денній формі в Снігурівському СПТУ №4 за спеціальністю "водій автомобіля" з кваліфікацією "слюсаря" з 01.09.1977 по 27.04.1978; строкова військова служба з 09.11.1978 по 08.12.1980; період роботи на посаді водія 2-го класу в товаристві з обмеженою відповідальністю "С.Е.В. "Компані" з 25.07.1996 по 28.02.2007.

При визначенні дати з якої має бути призначена пенсія позивача суд враховує наступне.

Згідно із ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

В ході судового розгляду судом встановлено, що позивач до відповідача звернувся із заявою - 13.05.2020, на момент звернення йому виповнилося 60 років.

Оскільки, позивач звернувся до відповідача 13.05.2020 (не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку), тому пенсія за віком має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 14.04.2020.

Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих положень відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду достатніх доказів на спростування тверджень позивача та доведення правомірності свого рішення, відтак, враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов належить задовольнити повністю.

Згідно із положеннями частини першої статті 139 КАС України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до вимог ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що викладене у формі листа від 21.09.2020 №1900-0321-9/14559.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступний стаж роботи навчання та служби в армії, а саме:

- навчання на денній формі в Снігурівському СПТУ №4 за спеціальністю "водій автомобіля" з кваліфікацією "слюсаря" з 01.09.1977 по 27.04.1978;

- строкова військова служба з 09.11.1978 по 08.12.1980;

- період роботи на посаді водія 2-го класу в товаристві з обмеженою відповідальністю "С.Е.В. "Компані" з 25.07.1996 по 28.02.2007.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 14.04.2020.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді судового збору сплаченого за подання позову в сумі 1816 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Осташ А.В.