Справа № 160/9016/19
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2020 року Справа № 160/9016/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКадникової Г. В.
при секретарі судового засіданняКорсун М.О.
за участі: представника позивачаСидорова Ю.В.
представника відповідача Кравченка М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.06.2019 року:
Ухвалою суду від 23.09.2019 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Головне управління ДФС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач), заперечуючи проти позовних вимог, надало письмовий відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що у позивача відсутні підстави для застосування преференційного режиму зі сплати ввізного мита (преференція 410) при митному оформленні складових комплектного об`єкта - системи очистки відвідних (технологічних) газів (далі - Товар), які надходили на адресу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» згідно Списку митних декларацій, що призвело до зниження суми ввізного мита.
27.11.2019 ухвалою суду продовжено підготовче провадження по справі.
06.12.2019 до суду найшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог.
18.12.2019 до суду найшло пояснення позивача щодо розміру заявлених позовних вимог, в якому просить зазначити зміст та розмір позовних вимог у наступній редакції:
1. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.06.2019 року:
2. Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у митному оформленні (випуску) товарів або у пропуску через митний кордон, оформленого у вигляді картки відмови від 25.03.2019 року в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110090/2019/0008;
3. Зобов`язати ГУ ДФС у Дніпропетровській області здійснити митне оформлення (випуск) товарів або у пропуск через митний кордон відповідно до поданої ЕДМ №110090/2019/701717 від 25.03.2019.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, при розгляді справи виходить з наступного.
Атом перевірки встановлено наступні порушення:
- статті 25 доповнення 1 Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, ч.І ст.281, ч.І ст.295 Митного кодексу України від 13.03.2012 П4495-УІ, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита за Списком митних декларацій на загальну суму 737'094грн. 64коп.;
- п.190.1 ст.190 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за Списком митних декларацій на загальну суму 147'418грн. 93коп.
На підставі висновків Акту перевірки були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Позивач, не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, направив до ДФС України скаргу, рішенням якої, скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулось з позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Поставка складових частин Товару здійснюється на підставі зовнішньоекономічного контракту від 17.06.2015 року №2800, укладеного між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та компанією «FLSmidth A/S, Airtech - Air Polution Controb (Данія).
Позивач, як імпортер Товару в Україну, застосовував до окремих його партій тарифну пільгу (тарифну преференцію) зі сплати ввізного мита у відповідності до норм Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» (далі -Протокол) до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії.
З метою застосування такої преференції позивач надав до митного оформлення декларації - інвойс, складені контрагентом-компанією на кожну партію складових частин Товару, окремо.
Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення комплектних об`єктів, затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №630, який визначає комплектний об`єкт, як товар, який згідно з вимогами УКТЗЕД класифікується за одним товарним кодом, але за виробничими чи транспортними умовами переміщується через митний кордон України у розібраному чи незібраному вигляді декількома транспортними засобами.
Статтею 41 Митного кодексу України (далі МКТ) визначено, що товари у розібраному чи незібраному вигляді, що поставляються кількома партіями, у разі якщо за виробничими чи транспортними умовами неможливе їх відвантаження однією партією, повинні розглядатися за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи як єдиний товар для цілей визначення країни походження товару. При цьому, зазначена норма закріплює право, а не обов`язок декларанта визначити єдину країну походження складових частин комплектного об`єкту товару, тобто декларант/уповноважена особа має виявити бажання вчинити такі дії.
Зазначена норма передбачає диспозитивну поведінку декларанта/уповноваженої особи.
Питання імпортування складових частин товару також врегульовано Конвенцією, яка набрала чинності для України з 01.02.2018 року (Закон України від 08.11.2017 року №2187-УШ «Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження», лист Міністерства закордонних справ від 09.01.2018 року №72/14-612/1-24 «Щодо набрання чинності міжнародним договором»). Згідно до ст.1 МКУ Конвенція відноситься до законодавства України з питань державної митної справи.
Розділ 5 Конвенції «Підтвердження походження» визначає наступне:
- підтвердження походження повинно подаватися до митних органів Договірної сторони-імпортера згідно з чинним порядком цієї країни (ст.15);
- якщо на запит імпортера при виконанні умов, встановлених митними органами Договірної сторони-імпортера, розібрані чи незібрані товари в розумінні Загального правила 2(a) Гармонізованої системи, що підпадають під дію Розділів XVI і XVII або товарних позицій 7308 та 9406 Гармонізованої системи, імпортуються частинами, після ввезення першої частини імпортер повинен подати митним органам країни імпорту єдине підтвердження походження цих товарів (ст.25)
Отже, з огляду на вищезазначене, Конвенція також не закріплює обов`язку позивача надавати митному органу країни імпорту єдине підтвердження походження товару, оскільки:
- таке підтвердження здійснюється на запит імпортера, тобто імпортер має, виявити бажання означити єдине походження складових частин товару, тобто реалізувати своє право;
- таке підтвердження може бути здійснене при виконанні умов, визначених МКУ, у ст.41 якого також не визначено обов`язку надання єдиного підтвердження походження товару.
З огляду на вищенаведене суд зазначає, що висновки відповідача, які викладені в Акті перевірки, та які були покладені в основу прийняття податкових повідомлень-рішень, є безпідставними та неправомірними, з огляду на некоректне тлумачення зазначених правових норм.
Тарифна пільга (тарифна преференція), яка застосовувалась позивачем під час імпорту на митну територію України складових частин Товару, визначається у відповідності до Класифікатору звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року №1011, за кодом 410 - «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС». Така тарифна преференція застосовується на підставі вищевказаної Угоди про асоціацію, яка у відповідності до приписів ст.1 Митного кодексу України також є частиною законодавства з питань державної митної справи. Оскільки Конвенція не вказує на єдиний належний документ (сертифікат), як на підтвердження єдиного походження Товару, за умови походження складових частин Товару з Європейського Союзу та при дотриманні вимог, вказаних у ст.ст.16, 22 (1) Протоколу, позивач діяв правомірно, надаючи декларацію-інвойс на кожну партію Товару окремо, з урахуванням вимог чинного законодавства України з питань державної митної справи.
Також ч.1 ст.281 МКУ визначає, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Статтею 295 МКУ передбачено, що митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок зі сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до МКУ, ПКУ та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.
Контроль нарахованих митних платежів здійснюється у вигляді формато-логічного контролю у відповідності до приписів ст.337 МКУ органами доходів і зборів, тобто, органами ДФС.
Отже, посадові особи митного органу які здійснювали перевірку нарахованих позивачем за деклараціями, визначеними у Переліку ЕМД, митних платежів повинні були спочатку встановити правомірність застосування позивачем тарифних преференцій, а вже потім - перевіряти правильність нарахування митних платежів.
З огляду на вищезазначене суд зазначає, що у відповідача відсутні правові підстави для збільшення податкових зобов`язань позивача, а також застосування до останнього штрафних (фінансових) санкцій.
Також, ч.4 ст.3 МКУ визначає, що у разі, якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств, які переміщують товари через митний кордон України, внаслідок чого є можливість прийняти рішення як на користь таких підприємств, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматись на користь зазначених підприємств.
Суд вказує, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Аналіз наведених правових норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, а також орган доходів і зборів має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов`язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір.
Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07.08.2018 року у справі № 821/751/17.
Також згідно ч.1 ст.45 Митного кодексу України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Відповідні запити органом доходів і зборів до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, про проведення перевірки документів про походження товару чи надання додаткових відомостей не направлялись.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що документальна невиїзна перевірка проведена митним органом безпідставно.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1, ч.4 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст.76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідач у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України), з урахуванням наведених положень КАС України позивачем доведено протиправність винесених ГУ ДПС у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень.
Згідно із п.3 ч.1 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 21 131грн. 00коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Керуючись ст.ст.90, 139, 241-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 12.06.2019 року:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про відмову у митному оформленні (випуску) товарів або у пропуску через митний кордон, оформленого у вигляді картки відмови від 25.03.2019 року в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА110090/2019/0008;
Зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області здійснити митне оформлення (випуск) товарів або у пропуск через митний кордон відповідно до поданої ЕМД №UА110090/2019/701717 від 25.03.2019 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення у повному обсязі виготовлено 06 лютого 2020 року, з урахуванням тимчасової непрацездатності головуючого судді.

Суддя Г. В.Кадникова