Справа № 640/1975/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 березня 2021 року м. Київ № 640/1975/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до Управління державної охорони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Державне бюро розслідувань

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Управління державної охорони України (далі по тексту - відповідач), адреса: 01024, місто Київ, вулиця Богомольця, будинок 8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державне бюро розслідувань (далі по тексту - третя особа), адреса місцезнаходження: 01011, місто Київ, вулиця Мирного Панаса, будинок 28, поштова адреса: 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 15, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Управління державної охорони України щодо недопуску ОСОБА_1 до виконання ним повноважень Голови Конституційного Суду України;

- зобов`язати Управління державної охорони України та осіб, які перебувають на службі Управління державної охорони України утриматись від вчинення будь-яких перешкод у допуску ОСОБА_1 до будівлі, де знаходиться Конституційний Суд України за адресою: АДРЕСА_2 , робочого кабінету за вказаною адресою та земельної ділянки, на якій розташована будівля Конституційного Суду України за адресою: 01033, місто Київ, вулиця Жилянська, 14 (кадастровий номер земельної ділянки :79:012, місцезнаходження АДРЕСА_3 ).

Підставою позову стало вчинення протиправних дій з боку суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

24 лютого 2021 року позивачем повторно подано заяву про забезпечення позову у даній адміністративній справі шляхом

- заборони Управлінню державної охорони України та його службовим, посадовим особам вчиняти дії щодо створення перешкод до виконання ОСОБА_1 повноважень Голови Конституційного Суду України.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач послався на наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача та наявності підстав вважати ці дії такими, що наперед унеможливлюють та порушують право позивача на публічну службу, незалежно від результату вирішення вказаної справи, що, в свою чергу, на переконання позивача, свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить та не забезпечить ефективне поновлення його порушених прав.

Також, у заяві про забезпечення позову позивач посилається на те, що не допуск його до робочого місця обумовлений листом слідчого Державного бюро розслідувань, що, на думку позивача, є протиправним, оскільки вказаний лист не є рішенням, нормативним чи локально-правовим актом, або актом індивідуальної дії.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин:

- очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

- доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат;

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, в свою чергу, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд звертає увагу, що, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає про наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача та третьої особи, які полягають у недопуску його до виконання ним своїх повноважень, як Голови Конституційного Суду України, на підставі листа слідчого Державного бюро розслідувань, що, на переконання позивача, є протиправним.

Суд також зазначає, що обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову не може грунтуватись на тих самих обставинах, якими обгрунтовані позовні вимоги, як вже зазначалось судом в ухвалі від 08 лютого 2021 року при розгляді попередньої заяви про забезпечення позову.

Натомість, позивач у вказаній заяві про забезпечення позову знов посилається на обставини, правову оцінку яким суд буде надавати при розгляді спору по суті.

Відтак, на переконання суду, позивачем не надано доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник