Справа № 752/305/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 752/305/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора УПП у м. Києві Куцевича Андрія Юрійовича, третя особа - Департамент патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора УПП у м. Києві Куцевича Андрія Юрійовича, третя особа - Департамент патрульної поліції, у якому просив визнати дії відповідача незаконними; визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1897334 від 24.12.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 р. адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Куцевича Андрія Юрійовича при винесенні постанови серії ЕАК № 1897334 від 24 грудня 2019 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП протиправними.

Визнано протиправною та скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1897334 від 24 грудня 2019 року, винесену Інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Куцевичем Андрієм Юрійовичем відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні на 03.03.2021.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до винесеної постанови, 24 грудня 2019 року о 04:27, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lancer, позивач здійснив проїзд на червоне світло на регульованому пішохідному переході та не пред`явив документів, які посвідчують право керувати транспортним засобом.

Позивач наголошує на тому, що наведені в постанові обставини не відповідають дійсності, а постанова є незаконною та необгрунтованою, адже 24 грудня 2019 року він відпочивав з друзями неподалік метро Виставковий Центр, оскільки не мав права керувати на той момент транспортним засобом, скористався послугами драйвера (водія таксі), який стояв неподалік від закладу відпочинку, який погодився за грошову винагороду розвезти їх додому.

Позивач вказує на те, що даний водій проїхав на мигаючий зелений колір світлофора і відразу ж почав гальмувати біля обочини, після чого швидко вискочив з авто та почав тікати, оскільки позаду замигали попереджуючі ліхтарі поліції. Після цього він вийшов з авто, однак, відразу зрозумів, що наздогнати його не зможе, адже перебував в стані легкого алкогольного сп`яніння та залишався в 5 метрах від авто, після чого через декілька десятків секунд авто патрульної поліції зупинилось позаду та поліцейські зазначили, що він проїхав на червоний заборонений сигнал світлофора.

Його доводів та пояснень про те, що за кермом перебував не він, працівники поліції не врахували та почали вимагати посвідчення водія для складення постанови.

Виходячи з того, що він не погоджувався з доводами працівників поліції щодо складення постанови, вимагав повноцінного розгляду справи про адміністративне правопорушення і відмовлявся надавати свої документи до моменту пред`явлення працівниками поліції хоча б якихось доказів, що підтверджували б факт вчинення правопорушення.

Позивач зазначає, що працівники поліції на меті не мали проведення розгляду справи, в грубій формі скрутили руки та одягнули наручники, після чого повністю обшукали та витягнули гаманець з кишені, де знайшли студентський квиток, на основі якого було складено постанову.

Виходячи з вказаних обставин, зазначає, що адміністративне затримання щодо нього було незаконне, адже, жодних правопорушень він не вчиняв, знаходився біля машини та не перешкоджав будь-яким діям працівників поліції, не мав можливості скористатися правовою допомогою, не мав фізичної можливості повідомити родичів чи близьких про факт затримання, а отже, повністю було порушено його право на захист .

В момент складення постанови він весь час перебував у кайданках, розгляду справи не відбувалося, жодної обставини справи не було досліджено, що є обов`язком у відповідності з ст. 280 КУпАП, та будь-яких доказів його перебування за кермом у працівників поліції не було.

Вважає, що його позбавили можливості реалізувати процесуальні права, передбачені КУпАП та Конституцією України, дії працівників поліції незаконними та такими, які виходять за межі принципів діяльності органів публічної влади, зокрема і поліції.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що, відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху при зупинці транспортного засобу, а тому, визначені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», підстави для зупинки транспортного засобу під керуванням позивача у відповідача були відсутні. Отже, відсутність доказів правомірності своїх дій з боку відповідача, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги:

- апелянт вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання дій Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Куцевича Андрія Юрійовича при винесенні постанови серії ЕАК № 1897334 від 24 грудня 2019 року щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП протиправними, оскільки це не передбачено спеціальними нормами КАС України, позивач зі скаргою на інспектора не звертався, перевірка його дій не проводилась.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»)

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З матеріалів справи слідує, 24 грудня 2019 року відповідачем винесено постанову серії ЕАК № 1897334 у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За змістом постанови, позивач 24 грудня 2019 року о 04:27 год., рухаючись по вул. Васильківській, 47 в м. Києві, здійснив проїзд на регульованому пішохідному переході на забороняючий сигнал світлофора, а саме, червоний, та при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 ПДР України.

Диспозиція частини 1 статті 126 КУпАП, передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 2.1. ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі такі документи: посвідчення водія на право керування Т3 відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний, у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС, на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п.п. 2.4.а ПДР, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Відповідно до п. 2.4 ПДР, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу, дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно зі ст.35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення.

При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його належної фіксації, не може бути належним доказом вчинення порушення.

Нормами ст. 251 КУпАП, встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Слід констатувати, що відповідачем на підтвердження вчинення позивачем порушення ПДР України не було долучено до матеріалів справи відеозапис з камери, який би міг дати смогу суду дослідити обставини події. Інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачем ПДР України відповідачем також не надано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що факт порушення позивачем, достовірно не підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень у спірних відносинах, не надав доказів правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Оскільки відповідачем під час розгляду цієї справи не надано жодного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, як і не зазначено про існування певних доказів, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про недоведеність ним наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення та правомірності прийняття оскаржуваної у цій справі постанови. Таким чином, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Варто також звернути увагу на загальні засади недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та на те, що усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь. Тож, висновки суду в цій частині є цілком обґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання дій Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Куцевича Андрія Юрійовича при винесенні постанови щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності протиправними, оскільки це не передбачено спеціальними нормами КАС України, позивач зі скаргою на інспектора не звертався, перевірка його дій не проводилась, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача охоплюються вимогами про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у даній справі.

Дії особи, яка винесла оскаржувану постанову, щодо розгляду справи відносяться до процесу провадження у справі про адміністративне правопорушення і є процесуальною діяльністю відповідної посадової особи, тобто, є активною діяльністю відповідної службової особи у процесі провадження у справі про адміністративне правопорушення. Такі дії були вчинені відповідно до норм чинного законодавства, в межах повноважень, на виконання цих повноважень та у визначений законом спосіб, а вже можливі протиправні наслідки таких дій є предметом оскарження та підлягають судовій перевірці та захисту.

Посилання, у даному випадку, на норми п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, є неправильним, адже дії суду в такій категорії справи визначено спеціальними нормами КАС України - ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відтак, колегія суддів вважає, що в частині позовних вимог заявлених до відповідача про визнання дій протиправними, слід відмовити. В цій частині позовних вимог помилково задовольнив позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в цій частині є обґрунтованою. Щодо самого предмету спору та обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності, апеляційна скарга не містить жодного належного обґрунтування з наданням відповідного доказового підтвердження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання дії Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Куцевича Андрія Юрійовича при винесенні постанови серії ЕАК № 1897334 від 24 грудня 2019 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП протиправними, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. У іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 р. - скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання дії Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Куцевича Андрія Юрійовича при винесенні постанови серії ЕАК № 1897334 від 24 грудня 2019 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП протиправними.

Прийняти нову постанову в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

У іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді Кузьменко В.В.

Василенко Я.М.