Справа № 640/24365/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення в частині і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі Відповідач, Міноборони України) про:

- визнання протиправним та скасування п. 19 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №97 від 02.08.2019 року про відмову у призначенні грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Міноборони України прийняти рішення про призначення та виплату з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2020 року позов задоволено повністю - визнано протиправним дії Міноборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов`язано Міноборони України призначити та здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018 року.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки первинний огляд МСЕК було проведено 19.09.2018 року та первинне встановлення групи інвалідності мало місце у цей же час, то Відповідачем протиправно відмовлено Позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що ступінь втрати працездатності було визначено 02.12.2015 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом невірно надано тлумачення положенням спеціального закону, оскільки не враховано, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Крім того, наголошує, що покладення на Міноборони України обов`язок із призначення та виплати одноразової грошової допомоги є втручанням у дискреційні повноваження органу державної влади.

Після усунення визначених в ухвалі від 18.12.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2021 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей у складі в/ч ПП В2278, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с. 13), довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 16.05.2019 року №413 (а.с. 16), а також довідкою Чернігівського обласного військового комісаріату від 19.08.2014 року №1961 (а.с. 19).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 02.12.2015 року Позивачу органами МСЕК встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 20%, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №1679 від 02.12.2015 року серії АГ №0010632 (а.с. 28).

У подальшому, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВБ №058924 від 19.09.2018 року (а.с. 28) Позивачу внаслідок повторного огляду з 01.09.2018 року повторно встановлена ІІІ група інвалідності. Причина інвалідності: травма, пов`язана із захистом Батьківщини. Дата чергового переогляду 19.09.2019 року.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №498010 від 11.07.2019 року (а.с. 28) Позивачу внаслідок повторного огляду встановлена ІІ група інвалідності. Причина інвалідності: травма, пов`язана із захистом Батьківщини. Дата чергового переогляду 01.08.2020 року.

Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що ОСОБА_1 була подана до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи з відповідним пакетом документів.

Разом з тим, 02.08.2019 року на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, було прийнято оформлене пунктом 19 протоколу №97 рішення про відсутність підстав для призначення Позивачу одноразової грошової допомоги (а.с. 12), про яке повідомлено останнього листом Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27.08.2019 року №5/3793с (а.с. 11).

Обґрунтовуючи таке рішення, Відповідач зазначив, що Позивачу 02.12.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК було встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталася 13.08.2014 року, а 11.07.2019 року під час повторного огляду визнано особою з інвалідністю ІІ групи, тобто групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Крім того, зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням 20% втрати працездатності та встановлення інвалідності ІІІ групи виплачена у сумі 400 000,00 грн.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 17, 46 Конституції України, ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 1, 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон), Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі Порядок №975), суд першої інстанції прийшов до висновку, що Позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності, оскільки остання встановлена менш ніж через два роки з моменту встановлення нижчої групи, а законодавчі зміни, на які посилається Відповідач, набрали чинності лише з 01.01.2017 року.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 16-3 Закону якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Отже, норми частини 4 статті 16-3 Закону (абзац 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, двома роками, який обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що на момент первинного встановлення Позивачу втрати працездатності (а не інвалідності) 02.12.2015 року правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

Отже, зі змісту наведених вище нормативних актів випливає, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, проте при виникненні цих підстав протягом двох років з моменту їх первинного встановлення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.08.2019 року у справі № 826/7472/18, від 21.08.2019 року у справі № 806/2187/18.

У межах спірних правовідносин, як було встановлено вище, підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності Міноборони України було визначено те, що Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Відтак, на переконання судової колегії, оскільки ІІ група інвалідності встановлена Позивачу з 11.07.2019 року, тобто після спливу дворічного терміну з моменту встановлення йому втрати працездатності без встановлення інвалідності 02.12.2015 року, то викладене виключає підстави для отримання грошової допомоги у більшому розмірі.

Наведений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 02.12.2020 року у справі №1.380.2019.006957, в якій зазначено, що:

- встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати одноразової грошової допомоги;

- встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми;

- дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Указану позицію Верховного Суду у подальшому було відображено й у постановах суду касаційної інстанції, зокрема, від 21.12.2020 року у справі №278/2604/17, від 21.12.2020 року у справі №725/4136/17, від 21.01.2021 року у справі №818/2448/18 та від 21.01.2021 року у справі №120/3/20-а.

Крім того, у вже згадані постанові від 02.12.2020 року у справі №1.380.2019.006957 Верховний Суд підкреслив, що держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на те, що встановлення Позивачу ІІ групи інвалідності відбулося більш ніж через два роки з моменту встановлення йому відсотка втрати працездатності без встановлення інвалідності, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк
Судді Л.В. Губська
О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 03» березня 2021 року.