Справа № 810/626/14-а
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/626/14-а Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Суддя-доповідач: Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку у місті Києві та Київській області до Відкритого акціонерного товариства «Племзавод «Колос» про стягнення штрафних санкцій -

В С Т А Н О В И В:

Переяслав-Хмельницький міжрайонний прокурор звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку в м. Києві та Київській області до Відкритого акціонерного товариства "Племзавод "Колос" про стягнення штрафних санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів у розмірі 85000,00 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2014 року адміністративний позов задоволено, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Племзавод "Колос" на користь бюджету штраф у розмірі 85000,00 грн.

25 березня 2014 року на примусове виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2014 року був виданий виконавчий лист №810/626/14-а.

15 січня 2016 року до суду надійшла заява ПАТ "Племзавод "Колос" про визнання виконавчого листа, виданого Київським окружним адміністративним судом у справі №810/626/14-а таким, що не підлягає виконанню.

Вказана заява мотивована тим, що ухвалою Господарського суду Київської області від 31 грудня 2013 року було відкрито провадження у справі про банкрутство ПАТ "Племзавод "Колос", про що в газеті "Голос України" №4 від 11 січня 2014 року було опублікованого оголошення. Проте, позивач (стягувач) у межах тридцятиденного строку з дня публікації оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ "Племзавод "Колос" не звернувся до господарською суду із заявою про визнання його вимог на суму 85000,00 грн. Тому зобов`язання ПАТ "Племзавод "Колос" відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2014 року є погашеним в силу закону, відтак, виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Племзавод "Колос" про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого Київським окружним адміністративним судом у справі №810/626/14-а, відмовлено.

При цьому суд виходив з з відсутності визначених статтею 259 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для визнання виконавчого листа, виданого Київським окружним адміністративним судом у справі №810/626/14-а, таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким визнати виконавчий лист №810/626/14-а таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що вимоги по виконавчому провадженню № 43037940 виникли до порушення справи про банкрутство, тому Комісія з цінних паперів та фондового ринку є конкурсним кредитором, вимоги були заявлені суду у справі про банкрутство, але були відхилені Господарським судом, тому вимоги Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку вважаються погашеними, а виконавчий документ за відповідними вимогами є таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно та неповно дослідив обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Обгрунтовуючи порушення своїх прав, апелянт зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч. 1 статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Апелянт є кредитором Публічного акціонерного товариства "Племзавод "Колос" четвертої та шостої черги на підставі п. 2.3 мирової угоди від 25 лютого 2015 року, затвердженої Господарським судом Київської області, що визначає вимоги кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до ПАТ "Племзавод "Колос" щодо виконання умов мирової угоди від 25 лютого 2015 року, однак товариство повідомило його, що не може виконати її умови, оскільки існує виконавче провадження № 43037940.

Оскільки оскаржувана ухвала прямо впливає на його майнові права. ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною апеляційною скаргою.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23 лютого 2021 року. Однак, розгляд справи у вказану дату не відбувся у зв`язку з участю головуючого судді в підготовці суддів апеляційних адміністративних судів згідно з Календарним планом підготовки суддів для підтримання кваліфікації на 2021 рік. У зв`язку з цим розгляд даної справи було перенесено на 02 березня 2021 року.

23 лютого 2021 року представником ПАТ "Племзавод "Колос" було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його перебуванням на самоізоляції. 02 березня 2021 року в засідання заявник не з`явився, відповідного клопотання не подав.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 31 грудня 2013 року відповідно до ухвали Господарського суду Київської області було порушено справу №911/4438/13 про банкрутство ВАТ "Племзавод "Колос" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Публікація оголошення здійснена у газеті "Голос України" №4 від 11 січня 2014 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24 квітня 2014 року затверджено реєстр вимог кредиторів ВАТ "Племзавод "Колос" у наступному складі: Переяслав-Хмельницький міськрайонний центр зайнятості, Переяслав-Хмельницька ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1

12 серпня 2015 року Господарським судом Київської області затверджено мирову угоду по справі № 911/4438/13 про банкрутство ВАТ "Племзавод "Колос" від 25 лютого 2015 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2014 року адміністративний позов задоволено, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Племзавод "Колос" на користь бюджету штраф у розмірі 85000,00 грн.

25 березня 2014 року на примусове виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2014 року був виданий виконавчий лист №810/626/14-а.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року, відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Племзавод "Колос" про визнання виконавчого листа, виданого Київським окружним адміністративним судом у справі №810/626/14-а, таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.2 статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваної ухвали), суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Аналіз нведених норм свідчить про те, що крім помилкового видання виконавчого документа, підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню є встановлений судом факт відсутності у боржника обов`язку виконувати владний припис, визначений судовим рішенням у зв`язку із його припиненням - добровільним виконанням або з інших причин.

Тобто, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню у двох випадках: або у разі його помилкової видачі, або у разі припинення зобов`язань боржника шляхом добровільного виконання чи з інших підстав.

З матеріалів справи не вбачається, а учасниками не доведено, що постанова Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2014 року у справі № 810/626/14-а боржником виконана, тобто, зобов`язання щодо сплати на користь бюджету штрафу у розмірі 85000,00 грн. товариством не виконано.

Щодо посилань апелянта на те, що Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку у місті Києві та Київській області була конкурсним кредитором, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.3 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон №2343-XII) (у редакції, чинній на момент розгляду порушення справи про банкрутство) справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

За ч.9 та 15 статті 16 Закону №2343-XII, з моменту порушення провадження у справі про банкрутство, господарським судом оголошується про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, а пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Частиною 1 статті 19 Закону №2343-XII передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Відповідно до частини 5 цієї статті, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Згідно статті 23 Закону №2343-XII, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідно до п.5 ч.1 статті 83 Закону №2343-XII господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо затверджена мирова угода в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч.4 статті 83 Закону №2343-XII, у випадках, передбачених пунктами 4-7 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що дія мораторію поширюється виключно на вимоги конкурсного кредитора і не впливає на обов`язок виконувати поточні грошові зобов`язання. При цьому, з підстав несвоєчасності пред`явлення вимог до боржника в порядку, визначеному статтею 23 Закону №2343-XII, погашаються вимоги не будь-якого кредитора, а лише конкурсного кредитора.

Так, відповідно до статті 1 Закону №2343-XII кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Отже, критерієм поділу кредиторів на конкурсних та поточних є час виникнення вимоги щодо грошового зобов`язання боржника відносно рішення господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство. Якщо вимоги до боржника виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та їх вимога не забезпечена заставою майна боржника, такий кредитор набуває статусу конкурсного, якщо після - поточного.

Виконавчий лист №810/626/14-а, який позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, був виданий на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2014 року. В той час як провадження у справі про банкрутство ПАТ "Племзавод "Колос" Господарським судом Київської області було порушено 31 грудня 2013 року.

Отже, оскільки розглядуваний в даному випадку обов`язок відповідача по сплаті штрафних санкцій за рішенням Територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку в м. Києві та Київській області виник після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів ПАТ "Племзавод "Колос" у зв`язку із банкрутством, то позивач є поточним, а не конкурсним кредитором.

Відповідно, підстав вважати, що зобов`язання ПАТ "Племзавод "Колос", визначене постановою Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2014 року, є погашеним у силу закону, в даному випадку немає, про що вірно було зазанчено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

При цьому, стверджувати, що Територіальне управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку у м. Києві та Київській області є конкурсним кредитором, оскільки постанову № 1904-ЦД-1-Е, на підставі якої до ПАТ "Племзавод "Колос" було застосовано штрафні санкції, прийнято 28 серпня 2013 року, недоречно, з огляду на таке.

Так, за правопорушення на ринку цінних паперів, які зазначені у статті 11 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні", до юридичних осіб застосовуються фінансові санкції.

Рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про застосування фінансових санкцій оформлюється постановою в порядку, визначеному Правилами розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 16 жовтня 2012 року № 1470.

Відповідно до ч.3 статті 11 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" у разі несплати штрафу протягом 15 днів примусове стягнення штрафів здійснюється на підставі відповідного рішення суду за позовом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Отже, з метою стягнення сум штрафних санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку повинна звернутись з відповідним позовом до суду.

Тобто, обставиною з якою закон пов`язує виникнення у Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку права вимоги за постановою про застосування штрафних санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів, є рішення суду про стягнення штрафу, яке, в даному випадку прийнято судом після введення мораторію за задоволення вимог кредиторів, а не рішення Нацкомісії.

Колегія суддів наголошує на тому, що висновок суду першої інстанції про неналежність Територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку у місті Києві та Київській області до конкурсних кредиторів та, як наслідок, відсутність підстав для визнання виконавчого листа, виданого Київським окружним адміністративним судом у справі №810/626/14-а, таким, що не підлягає виконанню, було підтримано Київським апеляційним адміністративним судом в ухвалі від 16 березня 2016 року та Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 28 березня 2016 року.

В той же час, відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Постанова Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2014 року є чинною, набрала законної сили а тому має бути виконана стороною спору. Жодних підстав для її невиконання судом не встановлено. Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 є повністю безпідставною та необгрунтованою.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення виготовлено 02 березня 2021 року.

Суддя-доповідач В.В.Файдюк

Судді Г.В.Земляна

Є.І. Мєзєнцев