Справа № 160/7319/18
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Справа № 160/7319/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурсталькомплект» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,
Ухвалою суду від 05.10.2018 року позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 КАС України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
Позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви шляхом надання відповідних документів.
Ухвалою суду від 10.12.2018р. позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідач надав до суду відзив, у якому просив у задоволенні позовної заяви відмовити посилаючись на те, що висновки зроблені в акті перевірки є правомірними, оскільки встановлено, що ТОВ «Бурсталькомплект» здійснив нереальні господарські операції з придбання товарів у ТОВ «АРОКС БРОК», ТОВ «Київ Опт Інвест», які базуються на "обриві" товару по ланцюгу постачання. Тобто перевіркою встановлена відсутність факту (джерела) введення в обіг та реального задекларованого виробництва, тому відповідач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним.
Вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми діючого законодавства, прийшов до наступних висновків.
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт від 02.02.2018 року №4782/04-36-14-21/37664542, згідно висновку якого встановлено порушення:
Позивач, не погодившись з висновками, викладеними в акті перевірки, надав заперечення на акт перевірки від 02.02.2018 року №4782/04-36-14-21/37664542 до ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.
Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючі органи мають право, в тому числі проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва 10 робочих днів, інших платників податків 20 робочих днів.
Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.
Так між ТОВ «Бурсталькомплект» (покупець) та ТОВ «АРОКС БРОК» (постачальник) укладено договір поставки від 14.06.2016р. №88. Згідно умов даного Договору постачальник зобов`язується, в порядку та на умовах, визначених цим договором передати у власність покупця замовлений товар (надалі іменується Товар), а покупець зобов`язується, на умовах та в порядку визначених цим Договором прийняти Товар та оплатити його вартість.
Згідно п.1.2 Договору найменування (асортимент, комплектація), кількість, ціна за одиницю та загальна вартість партії Товару, строки, умови і місце (адреса) поставки (передачі) Товару, а також строк та умови оплати Товару визначаються Сторонами в період перемовин або в додатках до цього Договору.
Відповідно до п.2.1, 2.2 Договору ціна на Товар погоджується Сторонами та вказується в отриманих Покупцем рахунках для сплати від Постачальника. Загальна вартість Товару по цьому Договору визначається сумарно вартістю партій Товару, поставлених постачальником та прийнятих покупцем протягом терміну дії Договору.
Поставка Товару здійснюється за попередньою заявкою покупця, яка повинна містити відомості: найменування (асортимент) та кількість Товару; дату (строк) поставки (відвантаження) Товару; умови поставки згідно Інкотермс (в редакції 2010 року) та адресу відвантаження Товару (п. 5.1 Договору).
Згідно п. 5.6 Договору під час передачі Товару, покупцю повинні бути надані такі документи: видаткова накладна, оригінал рахунку-фактури, товарно-транспортна накладна або декларацію від перевізника.
На виконання умов договору від 14.06.2016р. №88 складено наступні документи:
- рахунок на оплату від 14.12.2016р. №14-12; від 09.12.2016р. №09-12-1; від 07.12.2016р. №07-12-1; від 06.12.2016р. №06-12-1; від 02.12.2016р. №02-12-1
- товарно-транспортні накладні від 14.12.2016р.; від 09.12.2016р.; від 07.12.2016р.; від 06.12.2016р.; від 02.12.2016р.
Також між ТОВ «КИЇВ ОПТ ІНВЕСТ» (постачальник) та ТОВ «Бурсталькомплект» (покупець) укладено Договір поставки від 19.12.2016р. №19/12. Згідно умов даного Договору постачальник зобов`язується, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставляти покупцю (передавати у власність/повне господарське володіння) щебеневу продукцію (надалі Товар), а покупець зобов`язується, на умовах та в порядку визначених цим Договором, приймати та оплачувати Товар.
Згідно п.1.2 Договору номенклатура, найменування, одиниця виміру, кількість Товару, ціна за одиницю Товару, що підлягає постачанню, вказується у рахунку-фактурі та видатковій накладній після належного їх оформлення.
Загальна сума даного Договору визначається протягом строку його дії, виходячи з вартості усього поставленого Товару по видатковим накладним, підписаними уповноваженими представниками сторін, який постачається відповідно до умов даного Договору (п.1.3 Договору).
Відповідно до п.2.1, 2.2 Договору поставка Товару здійснюється окремими партіями, відповідно до замовлень (потреб) покупця, на підставі підписаної уповноваженими представниками сторін специфікації, в яких обов`язково повинна бути вказана інформація, яка передбачена п.1.2 даного Договору. Поставка Товару за цим Договором здійснюється згідно правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року. Разом з товаром постачальник надає покупцю наступні документи:
- видаткову накладну;
- рахунок-фактуру.
На виконання умов договору від 19.12.2016р. №19/12 складено наступні документи:
- рахунки-фактури від 19.12.2016р. №00000037; від 22.12.2016р. №00000134; від 27.12.2016р. №00000136.
- товарно-транспортні накладні від 19.12.2016р.; від 22.12.2016р.; від 27.12.2016р.
Проте в ході перевірки відповідачем встановлена відсутність джерела законного введення товару (круг, коронки, ковпачок, олива, емаль ПФ, труба профільна, уголок, розчинник Р-674, електроди УОНИ, дріт, диск шліфувальний пелюстковий, труба профільна, краги зварювальника, рукавички нафтовик, лента мідна, розподільник повітря СБ) в обіг та реального задекларованого виробництва.
Втім, досліджені судом первинні документи свідчать про виконання сторонами умов укладених договорів та поставку товару: круг, коронки, ковпачок, олива, емаль ПФ, труба профільна, уголок, розчинник Р-674, електроди УОНИ, дріт, диск шліфувальний пелюстковий, труба профільна,краги зварювальника, рукавички нафтовик, лента мідна, розподільник повітря СБ.
Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Тому суд критично ставиться до таких висновків відповідача, бо номенклатура придбаних та реалізованих товарів за господарською операцією позивача з ТОВ «АРОКС БРОК» та ТОВ «Київ Опт Інвест» визначена первинними документами, що підтверджують її здійснення.
Так приписами ч.2 ст.90 КАС України встановлено, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили,є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в межах такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами.
Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2018р. у справі №816/809/17.
Відтак, суд не приймає посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача, оскільки такі провадження не завершені вироком на момент розгляду даної справи.
Проаналізувавши встановлені вище обставини справи, суд зазначає, що правила формування податкових зобов`язань за період, що перевірявся, врегульовані положеннями ПКУ.
Так, відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до п.200.1 ст.200 ПКУ, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст.200 ПКУ).
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.4 ст.200 ПКУ).
Відповідно до п.187.1 ст.187 ПКУ, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до змісту ст.188 ПКУ, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Разом з тим, згідно з п.198.3 ст.198 ПКУ, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду
Для покупця товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) платником податку, який здійснює операції з постачання таких товарів/послуг (п.201.10 ст.201 ПКУ).
Згідно з ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) під господарською операцією розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За змістом ч.2 ст.9 Закону №996-XIV встановлені обов`язкові вимоги до первинних документів, які кореспондують із Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88.
В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших субєктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Матеріалами справи підтверджено, що за змістом первинних документів, наданих на підтвердження реальності проведених господарських операцій, вбачається можливим встановити зміст господарської операції, а твердження відповідача про відсутність джерела законного введення в обіг товару та реального задекларованого виробництва, внаслідок відсутності факту реального одержання (купівлі) відповідного товару від інших суб`єктів господарювання по ланцюгу постачання, що засвідчує недійсність (неможливість) формування ним відповідного активу та доказує фіктивність введення в обіг ідентифікованого товару та нереальність здійснення господарських операцій.
Суд зазначає, що дані висновки зроблені з суб`єктивного аналізу інформації, що міститься в базах контролюючих органів (ІС "Податковий блок"; Архів електронної звітності (ЄРПН); «Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України» та ін.
Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2018р. у справі №816/809/17.
Відтак, суд не приймає посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень відносно контрагента позивача, оскільки такі провадження не завершені вироком на момент розгляду даної справи.
Отже, будь-які порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів позивача, зокрема, наявність порушених кримінальних проваджень, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин, які з боку контрагентів в повному обсязі підтверджено договорами поставки, видатковими накладними, податковими накладними, рахунками-фактурами, іншими первинними документами бухгалтерського обліку.
Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
Приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги підтверджуються матеріалами справи. Адже в ході судового розгляду справи суд прийшов до висновку, що проведені позивачем у перевіряємий період господарські операції були фактично здійснені та є реальними. Крім того, вони призвели до настання реальних змін майнового стану платника податків, а первинні документи, досліджені судом в ході судового розгляду справи, містять відомості про господарську операцію, які підтверджують її здійснення.
Тому винесені на підставі висновків, викладених в акті перевірки, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та не відповідають вимогам ч.2 ст.2 КАС України.
Відповідно до ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачена позивачем платіжним дорученням №1114 від 20.09.2018 року сума судового збору у розмірі 3046грн. 39коп., підлягає поверненню.
Керуючись ст.ст.90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурсталькомплект» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова