Справа № 380/893/20
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року справа №380/893/20

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Грень Н.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Фостяк Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом приватного підприємства "Ярина" санаторій Конвалія до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

28.01.2020 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява приватного підприємства "Ярина" санаторій Конвалія, місцезнаходження: 82200, Львівська обл., м. Трускавець, провулок Тихий, буд. 2, до Головного управління Держпраці у Львівській області місцезнаходження: 79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8, , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ЛВ4378/1403/АВ/ФС від 23.12.2019 повністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 7 листопада 2019 Головним управлінням Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування у Приватному Підприємстві «Ярина» Санаторій «Конвалія» щодо дотримання вимог законодавства про працю в частині неналежного оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці неповнолітніх, гарантій для працівників на час виконання державних та громадських обов`язків. За результатами інспекційного відвідування складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ЛВ4378/1403/АВ, Припис про усунення порушень № ЛВ 4378/1403/АВ/П та постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ 4378/1403/АВ/ФС. На думку позивача, постанова прийнята відповідачем без наявних на те правових підстав, з порушенням норм чинного законодавства та порушує права та законні інтереси позивача. Позивач зазначає, що в Акті інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 12.11.2019 № ЛВ 4378 /1403 /АВ зафіксовано порушення вимог ч.1та ч.3 ст.24 КЗпП України та Постанови КМ №413 в частині фактичного допуску працівника ОСОБА_1 до роботи без укладення з нею трудового договору. Проте, позивач зазначає, що на час проведення перевірки між позивачем та ОСОБА_1 існували інші правовідносини. Так, з 1 листопада 2019 року фізична особа ОСОБА_1 (як «Виконавець») та ПП «Ярина» Санаторій «Конвалія» (як «Замовник») уклали Цивільно правовий Договір №1 на термін з 01 листопада по 14 листопада 2019 р. При цьому, оскільки станом на 14 листопада 2019 року сторонами виконано умови зазначеного Договору в повному обсязі, а ОСОБА_1 виявила подальше бажання працювати на постійній основі, між ПП «ЯРИНА» Санаторій «Конвалія» та ОСОБА_1 15 листопада 2019 р. укладено трудовий договір, оформлений наказом № №72-ос від 14.11.2019. Підтвердженням виконання умов Цивільно правового Договору від 01.11.2019р №1 є підписаний між сторонами Акт прийому-передачі виконаних робіт, з проведеним розрахунком по оплаті за виконані роботи та належним чином сплачених податків (копії вказаних документів надано ГУ Управління Держпраці у Львівській області лист №115 від 25.11.2019.

Відповідач позов не визнав, 06.03.2020 подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що на підставі направлення №2153 від 05.11.2019 інспекторами праці ГУ Держпраці у Львівській області відвідано адресу фактичного здійснення господарської діяльності ПП «Ярина» Санаторій «Конвалія», з метою проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування у підприємстві, предметом здійснення якого, зокрема, є дотримання вимог законодавства про працю в частині неналежного оформлення трудових відносин. У ході інспекційного відвідування у ПП «Ярина» Санаторій «Конвалія» за адресою: Львівська область, місто Трускавець, вулиця Помірецька, будинок 55 встановлено порушення вимог ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України та ПКМУ № 413 в частині фактичного запуску працівника ОСОБА_1 до роботи без укладення трудового, договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Під час інспекційного відвідування за вищевказаною адресою інспекторами праці зафіксовано ОСОБА_1 за виконанням трудової функції, а саме, повара, яка полягала в нарізанні яблук та згортанні їх зі столу ( ОСОБА_1 була одягнена у робочий одяг, а саме, у фартух та в кухарський ковпак), що підтверджується матеріалами фото- та відеофіксації, зробленої під час проведення інспекційного відвідування, які долучені до матеріалів інспекційного відвідування. Додатково, ОСОБА_1 усно повідомила, що стажується на посаді повара у санаторії «Конвалія» близько двох тижнів. Відповідач зазначає, що у ході інспекційного відвідування керівником підприємства жодних документів щодо оформлення трудових відносин з ОСОБА_1 не надано.

Ухвалою судді від 31.01.2020 прийнято справу до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 29.04.2020 заяву приватного підприємства "Ярина" санаторій "Конвалія" про забезпечення позову задоволено, до набрання законної сили рішенням у справі №380/893/20 зупинено дію постанови Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ4378/1403/АВ/ФС від 23.12.2019; зупинено стягнення за постановою Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу № ЛВ4378/1403/АВ/ФС від 23.12.2019.

Ухвалою від 01.12.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Сторони у судове засідання не прибули.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

На підставі направлення №2153 від 05.11.2019 інспекторами праці ГУ Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування ПП «Ярина» Санаторій «Конвалія».

За результатами інспекційного відвідування ПП «Ярина» Санаторій «Конвалія» складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 12.11.2019 № ЛВ4378/1403/АВ.

Перевіркою встановлено порушення ч.1, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 у ході проведення інспекційного відвідування у Приватному підприємстві «Ярина» Санаторій «Конвалія» за фактичною адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 виявлено ОСОБА_1 , яка повідомила, що стажується на посаді повара близько двох тижнів. Жодних документів щодо оформлення трудових відносин з ОСОБА_1 керівником об`єкта відвідування в ході заходу державного контролю надано не було.

23.12.2019 начальник Головного управління Держпраці у Львівській області на підставі акту інспекційного відвідування прийняв постанову від 23.12.2019 № ЛВ4378/1403/АВ/ФС про накладення штрафу на ПП «Ярина» Санаторій Конвалія у розмірі 125190,00 грн за порушення вимог частини першої та частини третьої статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України № 413.

Не погодившись із винесеною постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96) державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами п.п. 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль, зокрема, за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області, затвердженого наказом Держпраці від 03.08.2018 № 84 (далі - Положення № 84) Управління є територіальним органом Держпраці, що їй підпорядковується.

Згідно п.п. 1 п. 3 Положення № 84 завданням Управління є, зокрема, реалізація державної політики у сфері охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п.п. 5 п. 4 Положення № 84 Управління на виконання покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з ч. 1 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження (абз. 2 ч. 2 ст. 256 КЗпП України).

Частиною 3 статті 265 КЗпП України визначено, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 265 КЗпП України).

Згідно з пунктом 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Судом встановлено, що підставою для винесення оскарженої постанови слугували висновки, викладені в акті інспекційного відвідування від 12.11.2019 № ЛВ4378/1403/АВ про те, що трудові відносини позивача та ОСОБА_1 не були оформлені належним чином, тому позивачем порушено вимоги частини першої та частини третьої статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України № 413.

Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини третьої статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з акта інспекційного відвідування від 12.11.2019 № ЛВ4378/1403/АВ та спірної постанови про накладення штрафу у ході проведення інспекційного відвідування у Приватному підприємстві «Ярина» Санаторій «Конвалія» за фактичною адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 виявлено ОСОБА_1 , яка повідомила, що стажується на посаді повара близько двох тижнів. Жодних документів щодо оформлення трудових відносин з ОСОБА_1 керівником об`єкта відвідування в ході заходу державного контролю надано не було.

Разом з тим, судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1 існували інші правовідносини. Так, з 1 листопада 2019 фізична особа ОСОБА_1 (як «Виконавець») та ПП «Ярина» Санаторій «Конвалія» (як «Замовник») уклали Цивільно правовий Договір №1 на термін з 01 листопада по 14 листопада 2019. При цьому, оскільки станом на 14 листопада 2019 р. сторонами виконано умови зазначеного Договору в повному обсязі, а ОСОБА_1 виявила подальше бажання працювати на постійній основі, між ПП «ЯРИНА» Санаторій «Конвалія» та ОСОБА_1 15 листопада 2019 року укладено трудовий договір, оформлений наказом № №72-ос від 14.11.2019р.

Підтвердженням виконання умов Цивільно правового Договору від 01.11.2019 №1 є підписаний між сторонами Акт прийому-передачі виконаних робіт, з проведеним розрахунком по оплаті за виконані роботи та сплачених податків (а.с.21-23).

Відповідно до вимог ч. 1 ст.21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Нормами ст.24 КЗпП встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно з ст.628 Цивільного кодексу, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 Цивільного кодексу).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 Цивільного кодексу).

Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт чи послуг.

Тобто, предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Суд зазначає, що укладений цивільно-правовий договір №1 від 01.11.2019 № не відповідає ознакам трудового договору, відтак в суду відсутні підстави вважати, що позивач підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, виконував не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації.

Окремо суд зазначає, що укладений цивільно-правовий договір не визнаний недійсними в судовому порядку, не має ознак нікчемного правочину.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що зазначена вище угода, укладена між ОСОБА_1 (виконавцем) та ПП «Ярина» Санаторій «Конвалія» (замовником) була спрямована на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, і не пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Отже, з огляду на вищезазначені обставини ПП «Ярина Санаторій «Конвалія» найнявши по цивільно правовому договору від 01.11.2019 №1 ОСОБА_1 не порушило вимог ч.1 та ч. 3 ст.24 КЗпП, ПКМУ № 413 від 17.06.2015 «Про порядок повідомлення ДФС та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу», оскільки таке порушення не стосується осіб, які надають послуги згідно цивільно-правового договору.

Окрім того, як зазначає позивач, а також жодним чином не спростовано відповідачем, під час проведення перевірки в приміщенні, яке належить ПП «ЯРИНА» Санаторій «Конвалія», директору (чи іншій посадовій особі підприємства), відповідачем не було повідомлено про предмет та причину інспекційного відвідування, не запропоновано надати документи щодо оформлення трудових відносин з ОСОБА_1 .

Окрім того, відповідач жодних пояснень від ОСОБА_1 та інших працівників персоналу підприємства з даного приводу не вимагав. Таким чином, інспектор під час інспекційного відвідування вказане питання не з`ясовував, пояснення у осіб, які на його думку могли перебували у трудових відносинах з підприємством не відібрав.

Зі змісту долучених до матеріалів справи пояснень по суті позовної заяви та відзиву на неї наданих ОСОБА_1 засвідчених приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Єдин Л.В. та зареєстрованих в реєстрі за №350, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та директором ПП «Ярина» Санаторій «Конвалія» Нагурним В.В. було укладено Цивільно правовий договір №1 терміном з 01 листопада по 14 листопада 2019 року. Директором із ОСОБА_1 було обумовлено окремий перелік послуг з приготування їжі, який ОСОБА_1 повинна надати на час дії підписаного договору. Згідно вказаного договору ОСОБА_3 надавались ПП «Ярина» Санаторій «Конвалія» послуги по обробленні, нарізанні риби та виготовленні асорті рибного, риби відварної з гарніром підготовка відповідних компонентів та варіння бульйонів прозорих з м`яса, птиці,заправних супів, борщів, росольників, юшок,кулешів вегетеріанських; нарізка фруктів для варіння компотів, киселів, виготовлення соків; зміщування пісочного та листового тіста. Зазначені послуги надавались ОСОБА_1 самостійно, у зручний для неї час. При цьому, надаючи вказані послуги ОСОБА_1 використовувала свій робочий одяг та інструменти, які є необхідними для такої діяльності. За результатами наданих ОСОБА_1 послуг, що підтверджено актом прийому-передачі робіт від 25.11.2019 ОСОБА_1 отримала від ПП «Ярина» Санаторій «Конвалія» оплату в розмірі 1000 грн. Також, ОСОБА_1 зазначила, що не підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку підприємства, сама організовувала свою роботу і виконувала її на власний розсуд. ОСОБА_1 не було зараховано до штату ПП «Ярина» Санаторій «Конвалія», запис до трудової книжки не вносився, розпорядчий документ про прийом на роботу на певну посаду не видавався. Зазначила, що від неї потребували лише результат її праці по договору.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, факт допуску особи до виконання трудових обов`язків повинен бути належним чином зафіксований у складеному акті інспекційного відвідування та доведений належними та допустимими доказами. При цьому, факт перебування особи у виробничих приміщеннях підприємства за відсутності встановлених належних доказів виконання нею трудових обов`язків не може жодним чином свідчити про виникнення трудових відносин та не підтверджує фактичного допущення особи до роботи без укладення трудового договору.

Як зазначено в постанові ВС/КАС від 24.04.2019 року у справі №822/1487/18: «відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. При цьому, повинен бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці».

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана у цій справі постанова про накладення штрафу від 23.12.2019 прийнята відповідачем без повного з`ясування фактичних обставин, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 241-246, 250, 251, 255, 295, КАС України, суд -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ЛВ4378/1403/АВ/ФС від 23.12.2019 повністю.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області (місцезнаходження: 79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства "Ярина" санаторій Конвалія, (місцезнаходження: 82200, Львівська обл., м. Трускавець, провулок Тихий, буд. 2, ) судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст рішення складено та підписано 01.02.2021.