Справа № 640/6762/20
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року м. Київ № 640/6762/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шевченко Н. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Республіканського виробничо-торгового унітарного підприємства «Управляюча компанія холдингу «Білоруська цементна компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Комфорт-Буд ЛТД» до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Орієнтир-Буделемент», Товариство з обмеженою відповідальністю «Аерок», Всеукраїнська асоціація виробників автоклавного газобетону, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Республіканське виробничо-торгове унітарне підприємство «Управляюча компанія холдингу «Білоруська цементна компанія» (позивач 1) звернулось до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі (відповідач, Комісія), третя особа - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (Мінекономіки, Міністерство) з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії № АД-437/2020/4411-03 від 21.02.2020 «Про застосування остаточних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь»;

- зобов`язати Комісію прийняти рішення про припинення антидемпінгового розслідування щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь без застосування антидемпінгових заходів.

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось також Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Комфорт-Буд ЛТД» (позивач 2, ТОВ «БК «Комфорт-Буд ЛТД») з тотожними вимогами до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі.

Ухвалою суду від 28.04.2020 адміністративні справи об`єднано в одне провадження.

У подальшому, до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог залучені Товариство з обмеженою відповідальністю «Орієнтир-Буделемент», Товариство з обмеженою відповідальністю «Аерок» та Всеукраїнську асоціацію виробників автоклавного газобетону.

Позовні вимоги позивача 1 вмотивовані тим, що під час антидемпінгового розслідування не було встановлено факту наявності шкоди національному товаровиробнику, з урахуванням наданих Мінекономіки пояснень, а також загрози заподіяння істотної шкоди.

За висновком позивача 1, імпорт в Україну білоруських товарів не мав негативного впливу на ціни українських товаровиробників, відтак, Мінекономіки не було встановлено, а лише презюмовано, причинно-наслідковий зв`язок між імпортом товару та можливістю завдання шкоди.

Необґрунтованість досліджень також пояснюється неврахуванням відповіді позивача 1 та пов`язаних компаній на запитальник, а їх добровільні зобов`язання безпідставно відхилені.

Результати розслідування Мінекономіки ставляться під сумнів також через нівелювання обов`язку перевірити дані маркетингового дослідження ДП «Укрпромзовнішекспертиза», відомості якого, на переконання позивача 1, прийняті як фактичні обставини, без урахування доводів на користь їх спростування.

Окрім того, Мінекономіки безпідставно невраховано при розрахунку вартості товару з Республіки Білорусь ціну піддонів для транспортування газобетонних блоків, оскільки, навіть за умови неприйняття пояснень позивача 1, Міністерству мало бути відомо про те, що такі піддони є елементом пакування. Різновиди товарів за категорією, щодо якої проводилось розслідування, також мали бути взяті до уваги Мінекономіки.

У відзиві на позовну заяву позивача 1, Комісія звертає увагу на тому, що факт наявності ризику заподіяння шкоди підтверджується проведеним ретроспективним аналізом впливу імпорту товарів з Республіки Білорусь, висновки якого полягають у збільшенні розриву вартості досліджуваних товарів не на користь національного товаровиробника.

Решта факторів, які за висновком позивача 1 не взяті до уваги Мінекономіки, не мали вирішального впливу, з огляду на що, не вплинули на розрахунок маржі шкоди.

Позовні вимоги позивача 2 ґрунтуються на відсутності доказів наявності демпінгу, наявності шкоди вітчизняним виробникам, а також на тому, що Мінекономіки безпідставно зроблено висновок щодо наявності загрози заподіяння істотної шкоди національному товаровиробнику.

У відзиві Комісія дублює власні доводи щодо наявності демпінгу та його впливу на ціни національного виробника, стосовно розрахунку маржі шкоди та наголошує на відсутності порушеного права позивача 2, оскільки оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії та не створює прямих наслідків для ТОВ «БК «Комфорт-Буд ЛТД», як імпортера товарів з Республіки Білорусь.

Представником ТОВ «Аерок» подано пояснення, в яких з доводами позивача 1 не погоджується, оскільки Міністерство, під час проведення антидемпінгового розслідування оперує дискреційними повноваженнями, натомість, правильність остаточних висновків не може оскаржуватись в судовому порядку.

Додатково, із посиланням на Закони України зазначено про дотримання відповідачем та Міністерством порядку проведення розслідування та прийняття рішення, з огляду на що, за висновком ТОВ «Аерок», відсутні підстави для задоволення позову.

Про дотримання відповідачем норм чинного законодавства також зазначає представник Всеукраїнської асоціації виробників автоклавного газобетону. За висновком останнього, оскільки міністерством зроблено висновки про наявність шкоди, заподіяної демпінгом, єдиним правомірним рішенням Комісії було застосувати остаточні антидемпінгові заходи.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

За наслідками розгляду скарги Всеукраїнської асоціації виробників автоклавного газобетону від 10.10.2018, від імені ТОВ «Орієнтир-Буделемент» за підтримки ТОВ «Аерок», рішенням Комісії № АД 414/2019/4411-03 від 17.04.2019 порушено проведення антидемпінгового розслідування щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь.

Результати проведеного розслідування викладені в документі Мінекономіки «Основні факти і висновки» та в якому зазначено про те, що результати розслідування засвідчили про існування достатніх доказів та підстав для винесення на розгляд Комісії пропозиції стосовно доцільності застосування остаточних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону запропоновано застосувати остаточні антидемпінгові заходи строком на п`ять років відносно товару, що має наступний опис:

Будівельні стінові дрібні блоки з ніздрюватого конструкційно-теплоізоляційного бетону автоклавного твердення (газобетонні блоки), що можуть класифікуватися згідно з УКТЗЕД за кодом 6810 11.

В ході проведення антидемпінгового розслідування Міністерством розраховано: демпінгову маржу на рівні 34,19 % та маржу шкоди на рівні 42,14 %.

На підставі результатів проведеного розслідування Комісією прийнято рішення № АД-437/2020/4411-03 від 21.02.2020 «Про застосування остаточних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь», яким вирішено:

відхилити добровільні письмові зобов`язання Республіканського виробничо-торгового унітарного підприємства «Управляюча компанія холдингу «Білоруська цементна компанія», ВАТ «Березівський комбінат силікатних виробів» та СЗАТ «КварцМелПром» щодо перегляду їх цін або припинення експорту за демпінговими цінами товару на митну територію України.

застосувати остаточні антидемпінгові заходи щодо імпорту в Україну товару, що має такий опис:

будівельні блоки з ніздрюватого конструкційно-теплоізоляційного бетону (газобетонні блоки) густиною у твердій формі не більш як 1700 кг/м3 білого або світло-сірого кольорів (у сухому стані) або сірого кольору (в мокрому стані), що класифікуються згідно з УКТЗЕД за кодом 6810 11 10 00, походженням з Республіки Білорусь.

Остаточні антидемпінгові заходи застосовуються строком на п`ять років шляхом запровадження справляння остаточного антидемпінгового мита за ставкою 34,19 відсотка.

Не погоджуючись зі згаданим рішенням Республіканське виробничо-торгове унітарне підприємство «Управляюча компанія холдингу «Білоруська цементна компанія», Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Комфорт-Буд ЛТД» звернулись з позовними заявами. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1- 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальними нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини в національному законодавстві, є Закон України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну» (Закон № 332), Закон України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту» (Закон № 330), Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (Закон № 959).

Згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Релевантні норми права також містить Генеральна угода про тарифи й торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994) та Угода про застосування статті VI Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року (Угода до ГАТТ 1994).

За змістом ст. 1 Закону № 959 під демпінгом розуміється ввезення на митну територію країни імпорту товару за ціною, нижчою від порівнянної ціни на подібний товар у країні експорту, яке заподіює шкоду національному товаровиробнику подібного товару.

Суб`єкти господарської діяльності України та іноземні суб`єкти господарської діяльності при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності керуються такими принципами, поміж інших, принципом еквівалентності обміну, неприпустимості демпінгу при ввезенні та вивезенні товарів (ст. 2 Закону № 959).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону № 959 до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності (іноземних суб`єктів господарської діяльності), які провадять демпінг, а також тих держав, які застосовують щодо України дискримінаційні дії, можуть вживатися митні заходи, передбачені статтями 29, 31 цього Закону.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 31 Закону № 959 під недобросовісною конкуренцією при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності розуміється, поміж іншого, здійснення демпінгового імпорту, до якого застосовуються антидемпінгові заходи;

За результатами антидемпінгового, антисубсидиційного або спеціального розслідування відповідно до законів України приймається рішення про застосування антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, яке може бути оскаржено в судовому порядку протягом місяця від дати запровадження відповідних заходів у порядку, встановленому законами України.

Із матеріалів справи убачається, що позовні заяви про скасування рішення № АД-437/2020/4411-03 від 21.02.2020 надійшли 20.03.2020 та 23.03.2020 (дата відправлення позову ТО БК «Комфорт-Буд ЛТД»).

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Аналізуючи наведене, з урахуванням того, що 22.03.2020 - вихідний день, суд убачає за доцільне зазначити, що строк звернення до суду дотримано обома позивачами.

Законом № 332 з метою запровадження механізмів захисту інтересів національного товаровиробника регулюються засади і порядок порушення та проведення спеціальних розслідувань фактів зростання імпорту в Україну незалежно від країни походження та експорту товару, що заподіює значну шкоду або загрожує заподіянням значної шкоди національному товаровиробнику, за результатами яких можуть застосовуватися спеціальні заходи.

За змістом ст. 1 Закону № 332 загроза заподіяння значної шкоди - неминуча загроза заподіяння значної шкоди національному товаровиробнику. Визначення значної шкоди повинно базуватися на фактах, а не на голослівних твердженнях, припущеннях або маловірогідній можливості;

значна шкода - погіршення виробничого, торговельного або фінансового становища національного товаровиробника, що призводить до значного загального спаду в національному виробництві певного товару

спеціальне розслідування - розслідування фактів зростання імпорту в Україну, що заподіює значну шкоду або загрожує заподіянням значної шкоди національному товаровиробнику подібного або безпосередньо конкуруючого товару.

Спеціальне розслідування проводиться з метою визначення на основі факторів, зазначених у статті 13 цього Закону, чи заподіює значну шкоду або загрожує заподіянням значної шкоди національному товаровиробнику імпорт в Україну (ч. 1 ст. 8 Закону № 332).

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 332 Міністерство має право вимагати від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та інших органів виконавчої влади в Україні, заінтересованих сторін надання інформації, необхідної для проведення спеціального розслідування. Така вимога є обов`язковою для органів виконавчої влади та заінтересованих сторін і підлягає виконанню ними у строк, встановлений Міністерством.

З метою визначення достатності доказів, що містяться в інформації, яка подається до Міністерства протягом проведення спеціального розслідування центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або іншим органом виконавчої влади в Україні, заінтересованими сторонами, Міністерство повинно проводити перевірки такої інформації.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 9 Закону № 332 заінтересовані сторони можуть за письмовим запитом ознайомитися з усією інформацією, поданою іншою заінтересованою стороною, за винятком службових документів Міністерства, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та Комісії, якщо ця інформація: 1) стосується захисту їх інтересів; 2) не є конфіденційною відповідно до статті 12 цього Закону; 3) використовується для цілей спеціального розслідування.

Заінтересовані сторони можуть подати коментарі до цієї інформації, які враховуються Міністерством за умови, що вони є достатньо обґрунтованими та подані до Міністерства протягом встановлених строків.

Інформація та докази, що надаються Міністерству однією із заінтересованих сторін під час спеціального розслідування, направляються цією заінтересованою стороною всім іншим заінтересованим сторонам. У разі, якщо інформація та докази не направляються Міністерству або заінтересованим сторонам або якщо цю інформацію та докази неможливо перевірити, такі інформація та докази не враховуються Міністерством у процесі спеціального розслідування.

Якщо Міністерством встановлено, що заінтересована сторона подала недостовірну або помилкову інформацію, Міністерство не враховує таку інформацію і може використати фактичні дані, які є в його розпорядженні.

Якщо інформація, яка запитується Міністерством, не подається у строк, визначений цим Законом або встановлений Міністерством на виконання цього Закону, або якщо виникають значні труднощі у проведенні спеціального розслідування, Міністерство робить висновки на підставі фактичних даних, які є в його розпорядженні. Ці висновки Міністерство подає на розгляд Комісії.

Відповідно до ст. 10 Закону № 332 для завершення спеціального розслідування Міністерство подає Комісії звіт про його результати.

Під час розгляду на засіданні Комісії звіту про результати спеціального розслідування Комісія може прийняти рішення про застосування спеціальних заходів відповідно до розділу V цього Закону.

Комісія приймає рішення про застосування спеціальних заходів після вивчення всіх доказів стосовно зростання імпорту в Україну та встановлення:

- факту (фактів) заподіяння значної шкоди чи виникнення загрози заподіяння значної шкоди;

- наявності причинно-наслідкового зв`язку між імпортом товару та заподіянням значної шкоди або виникненням загрози заподіяння значної шкоди національному товаровиробнику подібного або безпосередньо конкуруючого товару;

- відповідності застосування спеціальних заходів національним інтересам.

За змістом ст. 13 Закону № 332 у процесі спеціального розслідування Міністерство проводить дослідження всіх відповідних факторів об`єктивного та кількісного характеру, що впливають на національного товаровиробника, зокрема:

1) тенденцій імпорту в Україну, що є об`єктом розслідування, зокрема зростання обсягів імпорту та (або) умов здійснення такого імпорту;

2) факту (фактів) заподіяння значної шкоди та (або) виникнення загрози заподіяння значної шкоди національному товаровиробнику, що є наслідком цього імпорту;

3) наявності причинно-наслідкового зв`язку між зростанням обсягу імпорту товару та (або) умовами його здійснення та заподіянням значної шкоди та (або) виникненням загрози заподіяння значної шкоди.

Під час дослідження вивчаються такі фактори:

1) обсяг імпорту в Україну товару (товарів), якщо цей обсяг імпорту значною мірою зростав у період розслідування у відносних або в абсолютних величинах стосовно обсягів виробництва чи споживання в Україні подібних або безпосередньо конкуруючих товарів;

2) ціна імпорту в Україну цього товару (товарів), якщо у період спеціального розслідування мало місце значне зниження його ціни стосовно ціни подібного товару в Україні;

3) наслідок, який є результатом дії факторів, зазначених у пунктах 1 та (або) 2 цієї частини, для національного товаровиробника. Цей наслідок визначається тенденцією зміни деяких економічних факторів, зокрема: виробництва національним товаровиробником товарів, які є об`єктом розслідування; використання ним виробничих потужностей; запасів цих товарів; їх продажу; частки ринку України національного товаровиробника; ціни цих товарів (тобто зниження цін або перешкодження підвищенню цін, що, як правило, склалися), продуктивності праці; використання основних фондів; розмірів прибутків або збитків національного товаровиробника; його прибутку з інвестиційного капіталу; стану ліквідності та зайнятості на підприємствах національного товаровиробника тощо;

4) інше, що стосується розслідування.

У разі коли крім зростання обсягу імпорту одночасно існують інші фактори заподіяння значної шкоди національному товаровиробнику, шкода, завдана іншими факторами, не вважається шкодою, заподіяною внаслідок зростання обсягу імпорту.

Міністерство публікує в газеті відповідно до статті 17 цього Закону інформацію про результати аналізу справи, що розслідується, а також докази щодо причетності досліджених факторів до розслідування.

Якщо стверджується, що має місце загроза заподіяння значної шкоди, Міністерство, як правило, вивчає ймовірність заподіяння шкоди як наслідку конкретної ситуації. При цьому також враховуються такі фактори:

1) ступінь зростання обсягів експорту в Україну товару, що є об`єктом спеціального розслідування;

2) експортний потенціал країн походження або країн експорту, який уже склався або ймовірно складеться в майбутньому, а також можливість того, що зазначений потенціал використовуватиметься для експорту в Україну цього товару;

3) тенденції впливу імпорту на національного товаровиробника.

Наведеними нормами регламентуються, зокрема, категорії, належні для встановлення Мінекономіки та які перевіряються Комісією, серед яких:

- (1) загроза заподіяння істотної шкоди для національного товаровиробника, через (2) зростання імпорту товарів іноземного виробника;

- (3) причинно-наслідковий зв`язок між зростанням імпорту та можливістю заподіяння такої шкоди.

При розгляді результатів розслідування, Комісією також враховуються вищезгадані фактори та застосовуються критерії оцінки висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 332 порядок створення та роботи Комісії визначається Законом України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту» (Закон № 330).

За змістом ст. 5 Закону № 330 формою роботи Комісії є засідання. Засідання Комісії є правомочним, якщо на ньому присутні не менше половини членів Комісії. Комісія у межах своєї компетенції приймає рішення, організовує та контролює їх виконання. У голосуванні за прийняття відповідного рішення можуть брати участь тільки члени Комісії. Акти Комісії, зокрема щодо проведення антидемпінгового розслідування та застосування антидемпінгових заходів, є обов`язковими для виконання (ч. ч. 3, 5 згаданої статті).

Згідно з ч. 5 ст. 5 Закону № 330 на засіданнях Комісії приймаються рішення: 1) про порушення антидемпінгового розслідування; 2) про позитивні або негативні висновки стосовно наявності демпінгу та методи, що дають можливість визначити демпінгову маржу; 3) про позитивні або негативні висновки щодо наявності шкоди та її розмір; 4) щодо визначення причинно-наслідкового зв`язку між демпінговим імпортом та шкодою; 5) про застосування антидемпінгових заходів; 6) з інших питань в межах повноважень, передбачених цим Законом.

Рішення Комісії приймаються простою більшістю голосів, а в окремих випадках, передбачених цим Законом, двома третинами (кваліфікованою більшістю) голосів її членів. Рішення Комісії, яке приймається простою більшістю голосів, вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість членів Комісії. У разі рівного розподілу голосів голос Голови Комісії є вирішальним (ч. ч. 7, 8 ст. 5 Закону № 330).

Відповідно до ч. ч. 1, 8, 9, 11 ст. 12 Закону № 330 Розслідування з метою встановлення наявності та впливу демпінгу, про який стверджується, що він має місце, а також величини демпінгової маржі розпочинається Міністерством з порушення антидемпінгової процедури за скаргою, поданою національним товаровиробником або від його імені, за винятком випадку, передбаченого у частині восьмій цієї статті. Скарга подається у письмовій формі заявником - національним товаровиробником чи фізичною або юридичною особою, що діє від імені національного товаровиробника.

Комісія може прийняти рішення про порушення розслідування за скаргою, поданою відповідно до частини третьої цієї статті, за умови, що у ній містяться достатні докази наявності демпінгу, шкоди і причинно-наслідкового зв`язку відповідно до частини четвертої цієї статті.

Після прийняття цього рішення Міністерство починає зазначене розслідування.

У процесі антидемпінгової процедури Міністерство водночас розглядає докази наявності демпінгу та шкоди, які містяться у скарзі, оцінює їх достатність та обґрунтованість з метою прийняття рішення про порушення антидемпінгового розслідування або про відмову в його порушенні.

У разі, якщо у процесі антидемпінгової процедури Міністерство встановлює, що докази наявності демпінгу або шкоди або причинно-наслідкового зв`язку між ними не є достатніми для порушення антидемпінгового розслідування, зокрема, що фактичний чи потенційний обсяг демпінгового імпорту з країни експорту є незначним або демпінгова маржа вважається мінімальною, Міністерство рекомендує Комісії не порушувати антидемпінгове розслідування та відхилити скаргу, що подається заявником відповідно до частин першої - третьої цієї статті.

Демпінгова маржа вважається мінімальною, якщо її величина становить менше двох відсотків експортної ціни.

Фактичний чи потенційний обсяг демпінгового імпорту з країни експорту, як правило, вважається незначним, якщо він становить менше трьох відсотків імпорту товару, що є об`єктом розслідування, в країну імпорту, якщо тільки обсяги демпінгового імпорту з країн експорту, обсяги імпорту кожної з яких становлять менше трьох відсотків імпорту товару, що є об`єктом розслідування, в країну імпорту, разом не становлять більше семи відсотків.

Міністерство подає Комісії звіт про результати проведення антидемпінгової процедури. Рішення про порушення антидемпінгового розслідування приймає Комісія за поданням Міністерства, як правило, в 30-денний строк з дня подання скарги. Таке рішення приймається на підставі доказів, що підтверджуються фактичними даними антидемпінгової процедури. У рішенні про порушення антидемпінгового розслідування Комісія доручає Міністерству:

1) терміново розпочати антидемпінгове розслідування;

2) опублікувати повідомлення про його порушення в друкованому органі Кабінету Міністрів України (далі - газета).

У разі, якщо Комісія за поданням Міністерства приймає рішення про припинення антидемпінгової процедури у зв`язку з недостатністю доказів для обґрунтування скарги, Комісія доручає Міністерству повідомити заявника про таке рішення в 45-денний строк від дати подання скарги до Міністерства.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону № 330 Міністерство має право надсилати відомим експортерам, імпортерам, іншим сторонам антидемпінгового розслідування, яких вважає за необхідне залучити до участі в антидемпінговому розслідуванні, або компетентним органам країни експорту запитальники з метою отримання інформації та доказів, що використовуються для проведення антидемпінгового розслідування. Відповіді на запитальник надсилаються Міністерству в 30-денний строк з дати його отримання. Запитальник вважається отриманим через один тиждень з дати, коли він був надісланий опитуваній особі або переданий відповідному дипломатичному представникові країни експорту.

Строк для надання відповіді на запитальник може бути продовжений Міністерством з урахуванням строків, встановлених для антидемпінгового розслідування, та за умови, що заінтересована сторона надасть переконливі докази необхідності такого продовження.

Міністерство має право вимагати від заінтересованих сторін надання інформації та доказів, необхідних для проведення антидемпінгового розслідування. Така вимога є обов`язковою для заінтересованих сторін і підлягає виконанню ними у строк, встановлений Міністерством.

Міністерство має право одержувати від органів виконавчої влади в країні імпорту інформацію, документи, матеріали, необхідні для проведення антидемпінгового розслідування. На запит члена Комісії Міністерство передає йому або Комісії неконфіденційне резюме відомостей, одержаних від зазначених органів (ч. 4 ст. 13 Закону № 330).

При проведенні антидемпінгового розслідування Міністерство має право:

1) для виконання рішень Комісії доручати іншим органам виконавчої влади в країні імпорту здійснювати перевірки або заходи контролю за діяльністю імпортерів, продавців і українських виробників;

2) здійснювати в інших країнах перевірки інформації, одержаної від заінтересованих сторін, за згодою відповідної заінтересованої сторони та при відсутності заперечення з боку офіційно повідомлених компетентних органів заінтересованої країни.

При цьому Міністерство визначає строки і методику здійснення зазначених перевірок або заходів контролю. Органи виконавчої влади в країні імпорту вживають всіх необхідних заходів для задоволення цих вимог. У проведенні перевірок або заходів контролю можуть брати участь уповноважені особи Міністерства (ч. 5 ст. 13 Закону № 330).

Згідно з ч. 9 ст. 13 Закону № 330 інформація, яка надається заінтересованими сторонами та на підставі якої робиться позитивний або негативний висновок щодо наявності демпінгу та шкоди, підлягає перевірці Міністерством за винятком обставин, зазначених у статті 31 цього Закону.

Інформація та докази, що надаються Міністерству однією із заінтересованих сторін під час антидемпінгового розслідування, надсилаються цією заінтересованою стороною усім іншим заінтересованим сторонам. У разі, якщо інформація та докази не надсилаються Міністерству чи заінтересованим сторонам або якщо цю інформацію та докази неможливо перевірити, такі інформація та докази не враховуються Міністерством у процесі антидемпінгового розслідування.

Статтею 31 Закону № 330 визначені обставини та наслідки співпраці з Міністерством. У разі, якщо заінтересована сторона відмовляє у доступі до необхідної інформації або не подає її у строки, встановлені цим Законом, або перешкоджає антидемпінговому розслідуванню, Міністерство може на підставі інформації, якою воно володіє, робити відповідні позитивні або негативні попередні чи остаточні висновки щодо необхідності термінового застосування антидемпінгових заходів.

Якщо у процесі антидемпінгового розслідування Міністерство визначає, що заінтересована сторона подала недостовірну або помилкову інформацію, Міністерство:

1) не бере до уваги зазначену інформацію;

2) інформує заінтересовані сторони про наслідки ухилення від співпраці з Міністерством.

Факт неподання відповіді на інформаційному носії не вважається ухиленням від співпраці з Міністерством, якщо заінтересована сторона доведе, що подання відповіді у визначених Міністерством формах може призвести до надмірних побічних або надмірних додаткових витрат.

У разі, якщо інформація, подана заінтересованою стороною, неповна, вона береться Міністерством до уваги за умов, що:

1) її неповнота не ускладнює можливості Міністерства зробити точні висновки;

2) ця інформація була подана Міністерству у відповідні строки;

3) ця інформація придатна до перевірки;

4) заінтересована сторона, яка подала інформацію, діє добросовісно в міру своїх можливостей.

У разі, якщо докази або інформація не беруться до уваги Міністерством, сторона, яка їх подала, терміново інформується про причини їх відхилення та їй надається можливість у визначені Міністерством строки подати додаткові коментарі. Якщо ці коментарі вважаються недостатніми, причини відхилення зазначених доказів або інформації передаються відповідній заінтересованій стороні і зазначаються у висновках, що публікуються в газеті.

Якщо висновки, включаючи висновки щодо нормальної вартості, робляться відповідно до частини першої цієї статті, зокрема на підставі інформації, яка подається у відповідній скарзі, ця інформація перевіряється, якщо це можливо та з урахуванням встановлених строків антидемпінгового розслідування, за іншими незалежними джерелами, які є у розпорядженні Міністерства та (або) які надходять у процесі антидемпінгового розслідування від інших заінтересованих сторін і стосуються:

1) переліків цін, що публікуються;

2) статистичної звітності та митної статистики, що ведеться органами державної влади відповідної країни.

У разі, якщо заінтересована сторона повністю або частково ухиляється від співпраці з Міністерством та у зв`язку з цим не подається інформація, що стосується антидемпінгового розслідування, результат антидемпінгового розслідування для цієї сторони може бути менш сприятливим, ніж у випадку, коли сторона не ухиляється від співпраці.

Аналізуючи наведене вище в сукупності, слід зробити проміжні висновки.

Під час проведення розслідування Мінекономіки оперує відомостями, наданими заявником, заінтересованими сторонами та витребуваними у відповідних установ самостійно, з метою встановлення фактів, які свідчать про наявність або відсутність фактів: (1) демпінгу, (2) шкоди/загрози її заподіяння, (3) причинно-наслідкового зв`язку між демпінгом та шкодою.

Отримані Міністерством докази (інформація) підлягають перевірці достовірності та повноти, в іншому випадку, така інформація не приймається повністю, або береться до уваги в частині.

Окрім того, загальною вимогою до доказів є їх достатність, тобто властивість, яка дозволяє з окремого або сукупності доказів встановити факт, що має значення для прийняття рішення або формування висновку.

При цьому, Міністерство, під час проведення розслідування, а також, Комісія, приймаючи рішення, не зобов`язані встановлювати всі існуючі обставини, які можуть вплинути на визначення (розрахунок) обов`язкових категорій, що, вочевидь, зумовлено принципами зовнішньоекономічної діяльності (ст. 2 Закону № 959), граничними строками проведення розслідування (ч. 10 ст. 13 Закону № 330) та метою запровадження механізмів захисту інтересів (преамбула Закону № 332).

Не зважаючи на це, зібрані під час розслідування докази, мають бути достатніми для формування висновків.

Слід також зазначити, що вибір кожного окремого механізму збирання доказів з власної ініціативи віднесено до дискреційних повноважень Міністерства, з урахуванням виявленої необхідності в їх отриманні.

Зміст ст. 13 Закону № 330 дозволяє визначити принцип змагальності учасників (заінтересованих осіб, заявника, інших сторін) антидемпінгового розслідування, у розумінні якого, Міністерство має враховувати надані такими учасниками докази та інформацію, зокрема, викладену в запитальниках. При цьому, в контексті ч. 6 ст. 31 Закону № 330, ненадання учасником інформації може мати наслідком формування висновків, натомість прийняття рішення менш сприятливого для такої сторони.

Із матеріалів справи убачається, що 11.06.2019 Міністерством направлено запитальник позивачу 1.

«За результатами розгляду відповідей позивача 1 та пов`язаних компаній на запитальник для іноземного виробника і/або експортера Міністерством встановлено, що надана в них інформація є неповною. При цьому, її неповнота ускладнювала можливості Міністерства зробити точні висновки щодо нормальної вартості, експортної ціни та здійснити їх справедливе порівняння.

З метою отримання необхідної для проведення розслідування інформації Міністерство направило зазначеній заінтересованій стороні додатковий запит. В отриманих відповідях на додатковий запит виявлено численні недоліки, суперечності, відсутність значної частини запитуваної інформації, що не давали можливості належним чином визначити нормальну вартість та експортну ціну товару, провести справедливе порівняння товару, який реалізовувався на внутрішній ринок Республіки Білорусь, із товаром, що експортувався до України.

З огляду на неповноту наданої у відповідях на запитальник для іноземного виробника і/або експортера та відповідях на додатковий запит інформації Міністерство відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону запропонувало зазначеним заінтересованим сторонам подати додаткові коментарі. Подані додаткові коментарі були недостатніми для зміни відповідних висновків Міністерства.» (том 1, а. с. 40- 41)

Слід також зазначити, що строк для надання відповіді на запитальник позивачу 1 був продовжений Міністерством.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Угоди до ГАТТ 1994 у ході всього антидемпінгового розслідування всі заінтересовані сторони мають цілковиту можливість для захисту своїх інтересів. Для цього органи влади на запит надають можливість усім заінтересованим сторонам зустрічатися зі сторонами, що мають протилежні інтереси для того, щоб можна було представити протилежні думки та запропонувати заперечні аргументи. Надання таких можливостей повинно здійснюватися з урахуванням потреби збереження конфіденційності й зручності для сторін. Жодного зобов`язання для будь-якої сторони стосовно зустрічі не існує, а неучасть у ній не завдає шкоди позиціям цієї сторони. Заінтересовані сторони також мають право під час обґрунтування подавати іншу інформацію в усному вигляді.

У випадках, коли будь-яка заінтересована сторона відмовляє в доступі до необхідної інформації або іншим чином не надає її в межах розумного періоду часу чи значною мірою перешкоджає розслідуванню, попередні та остаточні рішення, позитивні або негативні, можуть бути зроблені на підставі наявних фактів. Під час застосування цього пункту необхідно дотримуватися положень додатка II (п. 6 ст. 6 Угоди до ГАТТ 1994).

Додатком ІІ Угоди до ГАТТ 1994 роз`яснено визначення Найліпшої наявної інформації в розумінні п. 6 ст. 6.

За змістом п. п. 1, 3, 5 Додатку ІІ Угоди до ГАТТ 1994 якнайшвидше після початку розслідування, органи влади, які проводять розслідування, повинні в подробицях зазначити інформацію, яка вимагається від будь-якої заінтересованої сторони, та спосіб, у який ця інформація повинна бути структурно побудована заінтересованою стороною в її відповіді. Органи влади також повинні забезпечити, щоб сторона усвідомлювала, що якщо інформацію не буде надано протягом розумного проміжку часу, то органи влади мають повне право робити визначення на підставі наявних фактів, у тому числі тих, які містяться в заяві від вітчизняної промисловості про початок розслідування.

Уся інформація, яка піддається перевірці, яка представлена таким чином, що може бути використана в розслідуванні без зайвих труднощів, і яка надається своєчасно й у разі необхідності на носії або комп`ютерною мовою, як цього вимагають органи влади, повинна братися до уваги під час здійснення визначень. Якщо сторона не надає відповіді на бажаному носії або комп`ютерною мовою, але органи влади виявлять, що умови, викладені в пункті 2, виконано, то ненадання відповіді на бажаному носії або комп`ютерною мовою не вважається таким, що значним чином перешкоджає розслідуванню.

Навіть якщо надана інформація може не бути ідеальною в усіх відношеннях, це не повинно давати підстав органам влади не брати її до уваги за умови, що заінтересована сторона доклала усіх зусиль.

Останній пункт цитованого тексту запроваджує у спірних правовідносинах принцип належної обачності, за змістом якого, заінтересована сторона, з метою надання інформації, має докласти усіх зусиль. Зворотна сторона даного принципу вимагає від органу влади (Міністерства) достатнім чином сприяти заінтересованій стороні.

Зважаючи на те, що Міністерство продовжило строк для подання відповіді на запитальник позивачу 1, направило додатковий запит та запропонувало надати додаткові коментарі, за висновком суду, вчинило достатні дії з метою сприяння учаснику розслідування в реалізації права останнього на участь в розслідуванні.

Тим не менш, надана позивачем 1 інформація кожного разу визнавалась неповною та недостатньою для впливу на висновки Міністерства.

Доречно зазначити, що викладені в позовних заявах доводи на користь задоволення вимог, стосуються виключно процедурних питань проведеного розслідування, водночас, не містять жодних відомостей (окрім вартості пакування), якими заперечується правильність сформованих Міністерством висновків.

Наведене в сукупності дозволяє дійти до висновку про те, що позивачем 1 не докладено всіх зусиль, окрім формальних, з метою надання Міністерству власної інформації, натомість, передбаченого ч. 5 Додатку ІІ Угоди до ГАТТ 1994 принципу належної обачності позивач 1 не дотримався, а Міністерство правомірно сформувало висновки на підставі наявних відомостей.

Щодо визначення демпінгової маржі.

Демпінгова маржа - сума, на яку нормальна вартість перевищує експортну ціну. Порядок визначення демпінгової маржі встановлюється у статті 9 цього Закону (п. 6 ст. 1 Закону № 330).

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону № 330 з метою визначення демпінгової маржі здійснюється порівняння між нормальною вартістю, визначеною відповідно до статті 7 цього Закону, та експортною ціною, визначеною відповідно до статті 8 цього Закону. Таке порівняння здійснюється на основі однакових базисних умов поставки (як правило, франко-завод) щодо продажу, здійсненого за найближчою датою, стосовно якої є відповідна інформація. Базисні умови поставки визначаються відповідно до Міжнародних правил тлумачення комерційних термінів "Інкотермс". При цьому здійснюється необхідне коригування з відповідним урахуванням величин різниць, які впливають на порівнянність цін, тобто різниць, обчислених під час коригування факторів, зазначених у пунктах 1-11 частини четвертої цієї статті.

Зі змісту Основних фактів і висновків Міністерства убачається, що демпінгова маржа розрахована шляхом справедливого порівняння між експортною ціною товару та його нормальною вартістю (том 1, а. с. 55).

«Разом з цим, відповідно до положень ст. 9 Закону, з метою забезпечення справедливого порівняння між нормальною вартістю та експортною ціною Міністерством здійснено коригування експортної ціни шляхом виключення з неї величини вартості піддонів …» (том 1, а. с. 56).

З даного приводу Комісія зазначає наступне: «за основу встановлення нормальної вартості взято ціну газобетонних блоків без вартості піддонів» (том 1, а. с. 237).

«Міністерство відповідно до положень статті 9 Закону порівнювало нормальну вартість та експортну ціну без врахування вартості піддонів. Міністерство не здійснювало коригування вартості інших елементів пакування, оскільки не мало в розпорядженні даних щодо наявності істотних різниць у вартості таких елементів…» (том 1, а. с. 238).

Відповідно до п. п. 7, 17 ст. 1 Закону № 330 експортна ціна - ціна, за якою фактично оплачується або підлягає оплаті товар, який продається в країну імпорту з країни експорту. Порядок визначення експортної ціни встановлюється у статті 8 цього Закону;

нормальна вартість - еквівалент ціни товару на внутрішньому ринку. Порядок визначення нормальної вартості встановлюється у статті 7 цього Закону;

Експортною ціною товару вважається ціна, за якою фактично оплачується або підлягає оплаті товар, який продається в країну імпорту з країни експорту (ч. 1 ст. 8 Закону № 330).

З метою визначення демпінгової маржі здійснюється порівняння між нормальною вартістю, визначеною відповідно до статті 7 цього Закону, та експортною ціною, визначеною відповідно до статті 8 цього Закону. Таке порівняння здійснюється на основі однакових базисних умов поставки (як правило, франко-завод) щодо продажу, здійсненого за найближчою датою, стосовно якої є відповідна інформація. Базисні умови поставки визначаються відповідно до Міжнародних правил тлумачення комерційних термінів "Інкотермс". При цьому здійснюється необхідне коригування з відповідним урахуванням величин різниць, які впливають на порівнянність цін, тобто різниць, обчислених під час коригування факторів, зазначених у пунктах 1-11 частини четвертої цієї статті (ч. 1 ст. 9 Закону № 330).

За змістом п. 4 ст. 2 Додатку ІІ Угоди до ГАТТ 1994 проводиться справедливе порівняння між експортною ціною та звичайною вартістю. Це порівняння проводиться на одному й тому самому етапі торгової операції, звичайно на етапі відвантаження із заводу, і стосовно продажу, який здійснено майже в один і той самий час. У кожному випадку по суті робиться відповідна поправка стосовно різниць, які враховують розбіжності, що впливають на зіставність цін, у тому числі розбіжності в умовах продажу, оподаткуванні, рівнях торгівлі, кількостях, фізичних характеристиках, а також будь-які інші розбіжності, стосовно яких є докази їхнього впливу на зіставність-7. У випадках, зазначених у пункті 3, необхідно також робити поправку на витрати, у тому числі мито й податки, які понесені в період між імпортом і перепродажем, а також на отриманий прибуток. Якщо в таких випадках зачеплено зіставність цін, органи влади встановлюють звичайну вартість на рівні торгівлі, еквівалентному рівню торгівлі виведеної експортної ціни, або роблять відповідну поправку, забезпечену за цим пунктом. Органи влади вказують відповідним сторонам, яка інформація є необхідною для забезпечення справедливого порівняння, і не накладають на ці сторони необґрунтованого тягаря надання доказів.

З урахуванням положень, які регулюють справедливе порівняння згідно з пунктом 4, існування демпінгової маржі під час розслідування, як правило, установлюється на основі порівняння середньозваженої звичайної вартості з середньозваженими цінами всіх порівнюваних експортних операцій або шляхом порівняння звичайної вартості й експортних цін для кожної операції. Звичайну вартість, установлену на середньозваженій основі, може бути порівняно із цінами окремих експортних операцій, якщо органи влади виявлять зразок експортних цін, які значно відрізняються в різних покупців, у різних регіонах або в різні періоди часу, і якщо подається пояснення стосовно того, чому такої різниці не може бути належним чином взято до уваги шляхом використання порівняння кожної середньозваженої величини з кожною середньозваженою величиною або кожної операції з кожною операцією.

Міжнародною торговельною палатою затверджено офіційні правила тлумачення торговельних термінів, за змістом яких, термін «франко-завод» означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

Таким чином, цей термін покладає мінімальні обов`язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 330 коригування щодо розрахунку величин різниць у зазначених нижче факторах, які впливають на порівнянність цін, здійснюється за такими правилами щодо, зокрема, витрат на пакування. Нормальна вартість та експортна ціна коригуються відповідно на суми різниць у витратах, безпосередньо пов`язаних з пакуванням товару, який є об`єктом розгляду.

Таким чином, порівняння нормальної вартості з експортною ціною та визначення демпінгової маржі відбувається шляхом порівняння на однакових базисних умовах поставки (франко завод) із застосуванням елементів коригування, серед яких витрати на пакування.

При цьому, у разі, якщо визначені відповідно до цього Закону нормальну вартість та експортну ціну не можна порівнювати відповідно до частини першої цієї статті, здійснюється коригування на величини різниць, обчислених під час коригування факторів, про наявність яких у процесі антидемпінгового розслідування заінтересовані сторони стверджують та доводять, що ці фактори впливають на ціни і на їх порівнянність. При здійсненні таких коригувань не повинні повторюватися коригування у знижках, обсягах і базисних умовах поставки.

У разі, якщо заінтересована сторона вимагає здійснення коригування, вона повинна довести, що її вимога є обґрунтованою (ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 330).

Комісією зазначено, що Міністерством виключено вартість піддонів, оскільки відсутня інформація щодо наявності істотних різниць у вартості таких елементів пакування.

Таким чином, оскільки продаж газобетону як за нормальною вартістю, так і експортною ціною вимагає наявність піддонів, за відсутності інформації про істотну різницю їх вартості в Україні та Республіки Білорусь, коригування шляхом виключення вартості таких піддонів є виправданим та не суперечить національному законодавству та релевантним міжнародним угодам.

Слід зазначити, що позивачами не надано жодного розрахунку з інформацією про різницю вартості елементів пакування, та його вплив на визначення демпінгової маржі.

За висновком Міністерства: «В результаті проведених розрахунків на підставі інформації та доказів, що були в наявності, Міністерством встановлено факт демпінгу при імпорті в Україну товару походженням з республіки Білорусь та розраховано демпінгову маржу на рівні 34,19 %.» (том 1, а. с. 56).

Відповідно до п. 8 ст. 1 Закону № 330 шкода - істотна шкода, заподіяна національному товаровиробнику, або загроза заподіяння істотної шкоди національному товаровиробнику, або істотне перешкодження створенню чи розширенню національним товаровиробником виробництва подібного товару. Порядок визначення шкоди встановлюється у статті 10 цього Закону.

Загроза заподіяння значної шкоди - неминуча загроза заподіяння значної шкоди національному товаровиробнику. Визначення значної шкоди повинно базуватися на фактах, а не на голослівних твердженнях, припущеннях або маловірогідній можливості (ч. 3 ст. 1 Закону № 332).

Визначення шкоди для цілей статті VI ГАТТ 1994 ґрунтується на позитивному доказі та охоплює об`єктивне вивчення як a) обсягу демпінгового імпорту та впливу демпінгового імпорту на ціни подібних товарів на внутрішньому ринку, так і b) наступного впливу цього імпорту на вітчизняних виробників таких товарів (п. 1 ст. 3 Додатку ІІ Угоди до ГАТТ 1994).

За змістом ч. 1 ст. 10 Закону № 330 у процесі розслідування встановлюється наявність та величина шкоди, що заподіюється національному товаровиробнику в одній із таких форм, якщо інше не передбачено цим Законом: істотна шкода, заподіяна національному товаровиробнику; загроза заподіяння істотної шкоди національному товаровиробнику; істотне перешкодження створенню чи розширенню національним товаровиробником виробництва подібного товару, який є об`єктом розгляду.

Визначення наявності шкоди ґрунтується на доказах і включає об`єктивне дослідження таких факторів: обсяги демпінгового імпорту та вплив цього імпорту на ціни подібних товарів на ринку країни імпорту; наслідок цього імпорту для національного товаровиробника, що є логічним результатом дії факторів, зазначених у пункті 1 цієї частини (ч. 2 ст. 10 Закону № 330).

Щодо обсягу демпінгового імпорту розглядається, чи мало місце значне зростання демпінгового імпорту чи то в абсолютних показниках, чи відносно виробництва або споживання відповідних товарів в країні імпорту (ч. 3 ст. 10 Закону № 330).

Заподіяння демпінговим імпортом шкоди доводиться у процесі розгляду відповідними доказами, які стосуються певного антидемпінгового розслідування і подані Міністерству. При цьому необхідно довести, що обсяги та (або) рівні цін, зазначені у частині третій цієї статті, спричиняють для національного товаровиробника настання наслідку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, і цей наслідок є істотним. Доведення причинно-наслідкового зв`язку між демпінговим імпортом та шкодою, заподіяною національному товаровиробнику, ґрунтується на дослідженні всіх доказів стосовно предмета розслідування, що є у розпорядженні Міністерства (ч. 6 ст. 10 Закону № 330).

Суд критично сприймає доводи позивача 1 щодо відсутності встановленого факту шкоди національному товаровиробнику, оскільки підставою для прийняття оскаржуваного рішення є загроза заподіяння шкоди, що є категорією відмінною від шкоди, у розумінні Додатку ІІ Угоди до ГАТТ 1994, Закону № 330 та № 332.

Досліджуючи наявність загрози заподіяння істотної шкоди, Міністерством вивчено темпи зростання демпінгового імпорту (у 28 разів), суттєве зростання частки імпорту на ринку України (5,99 %) експортний потенціал, який не заперечується позивачами, та тренди зростання обсягів експорту, порівняно з продажом на внутрішньому ринку газобетонних блоків з Республіки Білорусь.

Оскільки Міністерство керувалось лише наявною інформацією, висновок про наявність ризику заподіяння шкоди національному товаровиробнику ґрунтується на дослідженні достатньої кількості обставин, які впливають на ринкові умови.

Щодо причинно-наслідкового зв`язку, Міністерство зазначило: «Результати дослідження свідчать, що обсяги демпінгового імпорту Товару походженням з Республіки Білорусь у досліджуваний період суттєво зростали, як в абсолютних показниках, так і відносно споживання та виробництва в Україні.» (том 1 а. с. 71)

Наведений висновок узгоджується зі встановленими попередньо обставинами, які в сукупності свідчать про наявність згаданого причинно-наслідкового зв`язку.

Резюмуючи викладене, оскільки позивач 1 не доклав достатніх зусиль для надання Міністерству достатньої інформації стосовно розрахунку необхідних критеріїв під час антидемпінгового розслідування, не містяться відповідні розрахунки і в матеріалах справи, звертаючи увагу на дотримання Міністерством належного рівня обґрунтування в документі «Основні факти і висновки», який сформовано на підставі наявної в останнього інформації, убачаючи в діях Міністерства належне застосування дискреційних повноважень щодо витребування, прийняття та оцінки інформації, підстави поданих позовних заяв є теоретичними та, в більшості, презюмованими.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону № 330 антидемпінгове розслідування припиняється, як правило, відповідно до рішення Комісії про застосування остаточних антидемпінгових заходів. Остаточні антидемпінгові заходи застосовуються за таким принципом:

1) якщо Міністерство зробило остаточний позитивний висновок щодо наявності демпінгу та шкоди, яка є наслідком цього демпінгу, та відповідно до статті 36 цього Закону національні інтереси потребують застосування антидемпінгових заходів;

2) при застосуванні попередніх антидемпінгових заходів Міністерство подає Комісії пропозицію про застосування остаточних антидемпінгових заходів за місяць до закінчення строку застосування зазначених попередніх заходів;

3) за пропозицією Міністерства Комісія приймає рішення про запровадження справляння остаточного антидемпінгового мита та встановлює розмір ставки остаточного антидемпінгового мита, який не повинен перевищувати величину демпінгової маржі, розрахованої відповідно до цього Закону, та може бути меншим за величину цієї маржі, якщо такий розмір ставки є достатнім для запобігання шкоді, що заподіюється національному товаровиробнику;

4) розмір ставки остаточного антидемпінгового мита визначається:

у відсотках до митної вартості товару, що є об`єктом антидемпінгового розслідування. Митна вартість цього товару розраховується відповідно до базисних умов поставки CIF-кордон країни імпорту;

або різницею між мінімальною ціною та митною вартістю зазначеного товару, розрахованою відповідно до базисних умов поставки CIF-кордон країни імпорту. При цьому мінімальна ціна на п`ятирічний період розраховується відповідно до частини дев`ятої статті 14 цього Закону.

Оскільки рішення Комісії № АД-437/2020/4411-03 від 21.02.2020 прийнято на підставі остаточних висновків Міністерства, в межах рекомендованих числових значень демпінгової маржі, яка не перевищує маржу шкоди, серед заявлених позивачами доводів відсутні підстави для визнання його протиправним.

Оскільки антидемпінгове розслідування припинено із застосуванням остаточних антидемпінгових заходів правомірно, підстави для зобов`язання відповідача його припинити без такого застосування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам до рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема, щодо обґрунтованості, з іншої сторони, позивачами не надано достатніх пояснень та доказів на користь спростування викладених Міністерством обставин, з огляду на що, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241- 247, 255, 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративних позовів Республіканського виробничо-торгового унітарного підприємства «Управляюча компанія холдингу «Білоруська цементна компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Комфорт-Буд ЛТД» відмовити.

2. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Позивач 1: Республіканське виробничо-торгове унітарне підприємство «Управляюча компанія холдингу «Білоруська цементна компанія» (вул. Юношеська, 117, м. Костючковичі, Могильовська обл., Республіка Білорусь, 213654, реєстраційний номер: 192039638).

Позивач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Комфорт-Буд ЛТД» (вул. Героїв Дніпра, 7, м. Київ, 04209, ).

Відповідач: Міжвідомча комісія з міжнародної торгівлі (вул. М. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008, код ЄДРПОУ: відсутній).

Третя особа 1: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (вул. М. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008, ).

Третя особа 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Орієнтир-Буделемент» (бульвар Незалежності, 28А, м. Бровари, Київська обл., 07400, ).

Третя особа 3: Товариство з обмеженою відповідальністю «Аерок» (вул. Промислова, 6, м. Обухів, Київська обл., 08700, ).

Третя особа 4: Всеукраїнська асоціація виробників автоклавного газобетону (пр-т Миколи Бажана, 14А, м. Київ, 02140, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко