Справа № 826/16671/18
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Ганечко О.М., Собківа Я.М.,

секретаря Ткаченка В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Кошар Г.В., Клекоцюк Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) про визнання протиправними дії щодо відмови провести перерахунок і виплату пенсії з момента її призначення із застосуванням архівної довідки про заробітну плату від 31 жовтня 2008 року, виданої архівним відділом м. Радянська Гавань, Хабаровський край та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії з момента її призначення з урахуванням такої довідки.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що дії органа Пенсійного фонду України є неправомірними та суперечать положенням закону, оскільки довідка про заробітну плату була подана разом із заявою про призначення пенсії, однак з невідомих причин врахована тільки у лютому 2018 року після відповідного звернення позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом не зазначено підстав для висновку про подання позивачем архівної довідки разом із заявою від 15 січня 2018 року, оскільки додатком до такої заяви довідка не зазначена. До того ж, у заяві позивач просив саме провести перерахунок на підставі архівної довідки, яка містилась у матеріалах пенсійної справи, що, на переконання останнього, свідчить про помилковість висновків суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач з 15 березня 2009 року отримує пенсію за віком та перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України.

Як стверджує позивач, при зверненні до органа Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії ним, серед іншого, було подано архівну довідку про заробітну плату за №06-06/1310.1-727 від 31 жовтня 2008 року, видану архівним відділом м. Радянська Гавань Хабаровський край. Однак, відомості даної довідки не були взяті до уваги при визначенні розміру пенсії, про що позивач дізнався на початку 2018 року при ознайомленні з пенсійною справою.

Судом установлено, що 05 вересня 2018 року представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про здійснення перерахунку його пенсії із застосуванням зазначеної архівної довідки з 15 березня 2009 року.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом від 19 вересня 2018 року повідомив, що до управління по пошті надійшла зава від 15 січня 2018 року та оригінал довідки про заробітну плату від 31 жовтня 2008 року №06-06/1310.1-727, виданої архівним відділом м. Радянська Гавань, Хабаровський край за період роботи з 1987 по 1991 роки щодо проведення перерахунку пенсії з урахуванням зазначеної довідки. При цьому, Управлінням проведено з 01 лютого 2018 року перерахунок пенсії, а пенсію обчислено з урахуванням страхового стажа 50 років 4 місяці 16 днів та заробітної плати за період з 01 квітня 1986 року по 31 березня 1991 року та з 02 лютого 2000 року по 27 лютого 2009 року.

Додатково повідомлено, що довідка про заробітну плату від 31 жовтня 2008 року №06-06/1310.1-727 додана до заяви від 15 січня 2018 року, а тому провести перерахунок пенсії з більш ранньої дати відсутні законні підстави.

Незгода позивача із відмовою відповідача зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 25 березня 2009 року позивач звернувся до пенсійного органа із заявою про призначення йому пенсії за віком, в додаток до якої додано: трудову книжку (1), довідку про заробіток (2), довідку про трудовий стаж (1), військовий квиток (1), копію договору (1), копію паспорта (1), довідку (1). Отже, матеріали пенсійної справи не містять доказів на підтвердження подання позивачем 25 березня 2009 року архівної довідки від 31 жовтня 2008 року, виданої архівним відділом м. Радянська Гавань, Хабаровський край, а тому підстави для врахування зазначеного у ній доходу при призначенні пенсії у органа Пенсійного фонду України були відсутні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступе.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон України №1788-XII), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону України № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 цього Закону загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, Службі безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також службу в Національній поліції.

Частиною 1 статті 40 Закону України № 1058-IV визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажа, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Положеннями частини 1 статті 41 Закону України № 1058-IV передбачено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Відповідно до пункта 44 Порядка подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції станом на дату призначення пенсії позивачу), заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера.

Згідно підпункта «в» пункту 7 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу, а починаючи з 01 липня 2000 року - індивідуальні відомості про застраховану особу - надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно із додатком 2.

Як установлено судом апеляційної інстанції за результатами огляду матеріалів пенсійної справи позивача, разом із заявою про призначення пенсії, позивачем було надано: трудову книжку - 1, довідку про заробіток - 2, довідку про трудовий стаж - 1, військовий квиток- 1, копію договора - 1, копію паспорта - 1, підтвердження стр. - 1. Наведений перелік підписаний посадовою особою органа пенсійного фонду, який приймав документи (а.с. 55 зворот).

Реквізити відповідних довідок, які були додані до заяви, у переліку не зазначені.

Також колегія суддів зауважує, що матеріали пенсійної справи не пронумеровані, а наявні у ній документи підшиті не у календарній послідовності.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не спростовано належними доказами твердження позивача, що разом із заявою про призначення пенсії ним було надано довідку про заробітну плату від 31 жовтня 2008 року №06-06/1310.1-727, яка давала можливість врахувати до страхового стажа зазначений у ній період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що із момента призначення пенсії позивача така мала бути обчислена з урахуванням страхового стажа 50 років 4 місяці 16 днів та заробітної плати за період з 01 квітня 1986 року по 31 березня 1991 року.

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, колегія суддів виходить з таких міркувань.

Пенсія за віком призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу та розміру заробітної плати, яку вона отримувала, та відповідно до відрахувань до спеціального фонду.

Пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас, пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону України №1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз зазначених положень свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

За таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18, а також у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №635/7878/16-а та від 26 січня 2021 року у справі №520/11178/20.

До того ж, відповідно до принципу «належного врядування» пенсіонер, який отримує пенсію, виходить з презумпції, що її розмір визначено відповідно до закону. Пенсіонер не має розумних причин сумніватися у добросовісності дій працівників Пенсійного фонду.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і ухвалити нове судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що зумовило неправильне вирішення справи.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії з момента її призначення із застосуванням архівної довідки про заробітну плату від 31 жовтня 2008 року, виданої архівним відділом м. Радянська Гавань, Хабаровський край.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з момента її призначення з урахуванням архівної довідки про заробітну плату від 31 жовтня 2008 року, виданої архівним відділом м. Радянська Гавань, Хабаровський край.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.М. Ганечко

Я.М. Собків

(Повний текст постанови складений 03 березня 2021 року.)