Справа № 500/431/21
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/431/21

02 березня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Є.

позивача: ОСОБА_1 ;

представника позивача: Кривої І.І.;

представника відповідача: Смільської В.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в призначенні ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 02 березня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак йому було відмовлено у зв`язку із недостатністю страхового стажу. Проте позивач вважає таку відмову протиправною, та вказує на те, що має достатній страховий стаж для її призначення, що підтверджується записами в його трудовій книжці.

Ухвалою судді від 02.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №500/431/21.

17.02.2021 представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та, зокрема вказує, що згідно представлених документів для призначення пенсії (трудова книжка, військовий квиток, довідки про стаж та дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) страховий стаж позивача складає 18 років 05 місяців 20 днів, що є меншим за необхідний, тому підстав для призначення пенсії за віком немає.

24.02.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив.

Ухвалою судді від 02.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №500/43/21.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила, просила відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, пояснення свідків, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення ним шістдесятирічного віку звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою встановленого зразка про призначення йому пенсії за віком.

Розглянувши вказану заяву та надані документи в страховий стаж позивача враховано наступні періоди: військової служби з 02.11.1980 по 17.11.1982; роботи на Чортківському цукровому заводі з 13.07.1983 по 10.01.1986; роботи в "Сургут Нафтогаз" з 22.01.1986 по 17.03.1988; роботи на Колиндянському концентратно-дріжджовому комбінаті з 01.09.1988 по 15.11.1988, з 15.12.1988 по 15.05.1990, з 15.07.1990 по 15.08.1990, з 15.10.1990 по 31.10.1990; роботи в "Сургутнафтогаз" з 15.12.1990 по 15.03.1991; з 01.02.2000 по 30.04.2020 згідно даних, які містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5.

Оскільки встановлений Головним управлінням пенсійного фонду України в Тернопільській області загальний страховий стаж позивачки був меншим за необхідний, відповідач листом від 18.10.2020 №1900-0321-8/17393 повідомив позивача про те, що підстав для призначення йому пенсії немає.

Як слідує із даного листа при обчисленні страхового стажу відповідачем не було враховано періоди роботи позивача з 26.02.1991 по 31.12.1994 та з 02.01.1995 по 01.04.2000.

В обґрунтування щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 26.02.1991 по 31.12.1994 в ААГ "Кривеньківське" відповідачем було вказано те, що у зв`язку із суперечливими відомостями між виданими довідками про періоди роботи в ААГ "Кривеньківське", спеціалістом відділу контрольно- перевірочної роботи №4 управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області проведено перевірку факту роботи в ААГ "Кривеньківське" якою встановлено, що в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспника немає інформації про роботу ОСОБА_1 , який працював в 1991 - 1994 роках.

В книгах обліку розрахунків по оплаті праці з членами колгоспу за 1991-1994 нарахування заробітної плати проводились " ОСОБА_1 ", "Бабяку Андрію В." та ОСОБА_2 " (по батькові не вказано), що не відповідає паспортним даним.

Крім того, виявлено розбіжності між фактичними даними про кількість відпрацьованих людино-днів та сумами заробітку в книгах обліку розрахунків по оплаті праці з виданими довідками.

Враховуючи зазначене, відповідач прийшов до висновку, що зарахувати до страхового стажу періоди роботи в ААГ "Кривеньківське" з 26.02.1991 по 20.12.1994 підстав не має.

В обґрунтування щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.01.1995 по 01.04.2000 КПГ "Угринське" відповідачем було зазначено те, що інформація про підстави перейменування чи реорганізацію колгоспу ім. Леніна в КПГ "Угринське" у наданих довідка відсутня. Тому відповідач прийшов до висновку, що зарахувати до страхового стажу вказаний період підстав не має.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Суд зазначає, що факт роботи у спірні періоди роботи позивача в ААГ "Кривеньківське" з 26.02.1991 по 31.12.1994 та в КПГ "Угринське" з 02.01.1995 по 01.04.2000 підтверджені записами в його трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.02.1991 (аркуші справи 14-15), які засвідчені підписом посадових осіб та відбитками печатки.

Крім того вказаний факт підтверджується і показами свідків наданих у судовому засіданні.

Так свідок ОСОБА_3 вказав, що працював з позивачем у будівельні бригаді КПГ "Угринське". Зазначив, що він сам працював в КПГ "Угринське" з 09.01.1991, а місяць потому було прийнято на роботу позивача. Вказав, що звільнився з КПГ "Угринське"10.03.1996, а позивач на два роки скоріше.

Свідок ОСОБА_4 вказав, що працював в млині КПГ "Угринське", зазначив, що позивач там працював з 1993 до 2003.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вищенаведені спірні періоди роботи позивача в ААГ "Кривеньківське" з 26.02.1991 по 31.12.1994 та в КПГ "Угринське" з 02.01.1995 по 01.04.2000 підтверджені належними та допустимими доказами, а тому їх слід врахувати до його страхового стажу.

При цьому щодо посилань представника відповідача на суперечливі у відомості в наданих довідках, суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Відтак, відповідач відмовляючи позивачу у їх зарахуванні до страхового стажу та призначення пенсії за віком у зв`язку із недостатнім страховим стажем діяв не в межах та не у спосіб визначений чинним законодавством, а тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню.

Оскільки, позивач звернувся за пенсією не пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку, набув право на пенсію за віком та має достатній страховий стаж для її призначення, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення нею пенсійного віку, а саме з 02 березня 2020 року.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що відповідач належним чином не виконав обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати відмову Головного правління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.02.1991 по 31.12.1994 та з 02.01.1995 по 01.04.2000 та призначити пенсію за віком з 02 березня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного правління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 березня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: с. Угринь, Чортківський район, Тернопільська область, 48550, РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Баранюк А.З.