Справа № 320/6696/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6696/19 Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» до Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA125000/2019/000155/2 від 28.08.2019, №UA125000/2019/000524/2 від 03.09.2019, №UA125000/2019/000526/2 від 04.09.2019.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, він визначив його митну вартість за основним методом за ціною договору (контракту). До кожної декларації митної вартості додав документи на підтвердження заявленої митної вартості, згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України.

Однак, за твердженням позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням методу 2-г (резервний).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 28.08.2019 №UA125000/2019/000155/2, від 03.09.2019 №UA125000/2019/000524/2 та від 04.09.2019 №UA125000/2019/000526/2.

В апеляційній скарзі Київська митниця Держмитслужби, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товару встановлено, що документи зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності та не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення заявленого рівня митної вартості, а отже не може бути застосований метод визначення митної вартості за ціною контракту щодо товарів що імпортуються.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем звернуто увагу на те, що митний орган у спірних рішеннях повинен був зазначити дані, на підставі яких останнім були зроблені коригування щодо обсягу партії та інших умов для порівняння митної вартості.

З огляду на вказане, Київська митниця Держмитслужби довільно визначила митну вартість товарів та необґрунтовано застосувала резервний метод.

Згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» () є юридичною особою, яка зареєстрована 05.08.2016, номер запису 0024685 за адресою: 02090, м. Київ, Дніпровський район, вул. Бутлерова, буд. 1, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, 01.05.2019 між ТОВ «Сільпо-Фуд» (Покупець) і Aimon Group Limited (Постачальник) укладено контракт поставки товару №2200, згідно пункту 3.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, що вказаний нижче, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити поставлений товар.

Згідно з п. 3.1.1 зазначеного контракту товаром у цьому контракті є посуд виготовлений із кам`яної кераміки під торговельною маркою «Marco Cervetti». Покупець доручає постачальнику здійснити маркування товару використовуючи торговельну марку «Marco Cervetti». Торгівельна марка належить покупцю відповідно до ліцензійного договору з власником торгової марки - Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Рітейл Капітал».

Відповідно до п. 4.1 контракту постачальник зобов`язується постачати товар партіями на умовах поставки FOB (будь-який порт Китаю) відповідно до Інкотермс 2010. Партією товару є визначена сторонами кількість товару, що вказана в одному інвойсі або слідує за одним транспортним документом. Обране сторонами місце поставки вказується в інвойсі.

Згідно з п. 4.3 контракту вказана в контракті, а також вказується в інвойсі на кожну окрему партію товару. Інвойси підписуються постачальником в односторонньому порядку.

Пунктом 4.4 контракту визначено, що ціна товару, в тому числі, включає вартість тари (палет, упаковки та/або термоусадочної упаковки, вартість робіт, пов`язаних з упаковкою товару, маркуванням, навантаженням та доставкою товару в місце поставки.

Пунктом 4.9 контракту передбачено, що строки оплати і поставки розраховуються в календарних днях окремо щодо кожної партії товару. Оплата здійснюється протягом 60 днів із дати видачі постачальником інвойсу, за умови отримання покупцем повного комплекту супровідних документів.

У відповідності до п. 4.11 контракту постачальник повинен передати покупцю (транспортному агенту покупця) оригінали таких супровідних документів: інвойс - 6 примірників; пакувальний лист - 6 примірників; сертифікат про походження товару - 1 примірник; коносамент - 3 примірники.

Разом з тим, перевезення товару за трьома різними поставками здійснювалося за договором про надання транспортно-експедиторських послуг від 07.11.2016 №1763, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СМА СІ ДЖИ ЕМ Шиппінг Едженсі Україна».

Отримавши придбаний за контрактом товар, а саме: посуд кухонний з кераміки, що містить на своїй поверхні глазурування/покриття (матеріал кераміки не характерний для виробів з фарфору, грубої, кам`яної, фаянсу/тонкої кераміки) (код УКТ ЗЕД ), уповноважена особа позивача подала до Київської митниці ДФС електронні митні декларації від 28.08.2019 №UA125220/2019/712166, від 02.09.2019 №UA125220/2019/712574 та від 03.09.2019 №UA125220/2019/712644.

У свою чергу, за митною декларацією від 27.08.2019 №UA125220/2019/712166 позивач визначив митну вартість товару за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Зокрема, визначена позивачем митна вартість становила 32426,85 дол. США.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав такі документи: (0271) пакувальний лист №FZAMC19069F від 12.07.2019; (0380) інвойс №FZAMC19069F від 12.07.2019; (0705) коносамент №SHZ2645711 від 17.07.2019; (0730) міжнародну товарно-транспортна накладну (CMR) №343433 від 24.08.2019; (0861) сертифікат про походження товару №19С4403А9865/00326 від 18.07.2019; (1503) №КТ-UA-2019 від 19.08.2019; (1505) висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №193 від 16.08.2019; (3022) комерційний інвойс від виробника продавцю №INV201907076 від 13.07.2019; (3002) платіжне доручення №4522 від 05.08.2019; (3004) рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №UAІМ0323196 від 06.08.2019; (3005) платіжне доручення про оплату транспортно-експедиційних послуг від 14.08.2019 №5358643; (3007) довідку про транспортні витрати №7063 від 20.08.2019; (3011) виписку по рахунку б/н від 06.08.2019; (3016) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №Ц-677 від 27.08.2019; (3022) прайс-лист продавця б/н від 01.03.2019; (3530) страховий поліс №15801 від 13.08.2019; (m4104) зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №2200 від 01.05.2019; (m4200) договір страхування №101049808 від 15.05.2019; (m4301) договір (контракт) про перевезення №1763 від 07.11.2016; (9000) акт виконаних робіт №UAІМ0323196 від 06.08.2019; (9000) комерційна пропозиція №01/05/2019 від 01.05.2019.

Крім того, позивач надав додатково уточнення призначення платежу від 22.08.2019 №УРБ05/20-7188.

За результатами перевірки митної декларації від 27.08.2019 №UA125220/2019/712166 і додатково поданих документів Київська митниця ДФС винесла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 28.08.2019 №UA125220/2019/00133 і прийняла рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 28.08.2019 №UA125000/2019/000155/2, та визначив митну вартість товару за резервним методом визначення митної вартості товарів на рівні 3,86 дол. США за одиницю товару.

Вказане рішення було обгрунтоване тим, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості встановлено, що поставка товару здійснюється за непрямим контрактом, не від виробника, до митного оформлення надано прайс продавця та комерційну пропозицію продавця, що по суті є одним і тим самим документом. У висновку від 27.08.2019 №Ц-677 посилання йде лише на прайс від 01.03.2019 (продавця) та комерційну пропозицію продавця та інформацію з мережі інтернет та посилання на сайти Alibaba, які є торгівельними площадками. Також, експертом проведений аналіз лише контрактної ціни товару та не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари. У використаних методичних та інформаційних виданнях вказано інформацію з мережі інтернет з сайту www.alibaba.com, пропозиції з якого відображають цінову інформацію з країни виробництва Китай та за зовнішнім виглядом мають різні якісні характеристики, проте, експертом вказану інформацію не відображено у звіті та у додатках до нього. Додатково відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що у рахунку від виробника до продавця №INV201907076 від 13.07.2019 зазначена 15% передплата, при цьому банківські документи відсутні. Документальне підтвердження розміру страхового тарифу у розмірі 0,08%, що зазначений у сертифікаті від 13.08.2019 №15801, відсутнє. Зазначена у страховому сертифікаті сума інвойсу відрізняється від заявленої суми у МД від 27.08.2019 № UA125220/2019/712166, відсутній курс валют, згідно якого здійснено розрахунок переведення євро у гривню. Перевірити правильність числового розрахунку страхової суми не має можливості. Також, відповідно до п.3.1.1 контракту, посуд виготовлений із кам`яної кераміки під торгівельною маркою «Marco Cervetti», власником якої є Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Рітейл Капітал». При цьому, до митного оформлення не надано ліцензійний договір або інші розрахунки, тобто, неможливо підтвердити необхідність включення або відсутність необхідності включення сум роялті при митному оформленні.

Відтак, на думку відповідача, надані позивачем до оформлення документи не містили достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Також, за митною декларацією від 02.09.2019 №UA125220/2019/712574 позивач визначив митну вартість товару за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Зокрема, визначена позивачем митна вартість становила 31641,28 дол США.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав такі документи: (0271) пакувальний лист №FZAMC19077С від 18.07.2019; (0380) інвойс №FZAMC19077С від 18.07.2019; (0705) коносамент №SHZ2645715 від 23.07.2019; (0730) міжнародну товарно-транспортна накладну (CMR) №344067 від 30.08.2019; (0861) сертифікат про походження товару №19С4403А9865/00347 від 25.07.2019; (1503) №КТ-UA-2019 від 19.08.2019; (1505) висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №193 від 16.08.2019; (3002) платіжне доручення №4878 від 28.08.2019; (3004) рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №UAІМ0323883 від 20.08.2019; (3005) платіжне доручення про оплату транспортно-експедиційних послуг №5383169 від 28.08.2019; (3007) довідку про транспортні витрати №7071 від 28.08.2019; (3011) виписку по рахунку б/н від 30.08.2019; (3016) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, №Ц-706 від 02.09.2019; (3022) прайс-лист продавця б/н від 01.03.2019; (3530) страховий поліс №15921 від 20.08.2019; (m4104) зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №2200 від 01.05.2019; (m4200) договір страхування №101049808 від 15.05.2019; (m4301) договір (контракт) про перевезення №1763 від 07.11.2016; (9000) акт виконаних робіт №UAІМ0323883 від 20.08.2019; (9000) комерційна пропозиція №01/05/2019 від 01.05.2019.

Крім того, позивач надав додатково ліцензійний договір від 26.10.2016 №РК-26/10/16-2 та додаток №6 від 10.07.2019 до ліцензійного договору.

За результатами перевірки митної декларації від 02.09.2019 №UA125220/2019/712574 і додатково поданих документів Київська митниця ДФС винесла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 03.09.2019 №UA125220/2019/00141 і прийняла рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 03.09.2019 №UA125000/2019/000524/2, та за резервним методом визначила митну вартість товарів на рівні 3,86 дол США за одиницю товару.

Вказане рішення було обґрунтоване тим, що поставка товару здійснюється за посередницьким контрактом, не від виробника, до митного оформлення надано прайс продавця та комерційну пропозицію продавця, що по суті є одним і тим же документом. У висновку від 02.09.2019 №Ц-706 посилання йде лише на прайс від 01.03.2019 (продавця) та комерційну пропозицію продавця та інформацію з мережі інтернет та посилання на сайти Alibaba, які є торгівельними площадками. Також, експертом проведений аналіз лише контрактної ціни товару та не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари. У використаних методичних та інформаційних виданнях вказано інформацію з мережі інтернет з сайту www.alibaba.com, пропозиції з якого відображають цінову інформацію з країни виробництва Китай та за зовнішнім виглядом мають різні якісні характеристики, проте, експертом вказану інформацію не відображено у звіті та у додатках до нього. Додатково відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що документальне підтвердження розміру страхового тарифу у розмірі 0,08%, що зазначений у сертифікаті від 20.08.2019 №15921, відсутнє. Зазначена у страховому сертифікаті сума інвойсу відрізняється від заявленої суми у МД від 02.09.2019 № UA125220/2019/712574, відсутній курс валют, згідно якого здійснено розрахунок переведення євро у гривню. Також, відповідно до п.1.1.1 генерального договору добровільного страхування вантажів від 15.05.2019 №101049808 передбачено наявність Додатка №1, який є невід`ємним додатком до цього договору з описом такого вантажу, маршруту, номером інвойсу, страхової суми. Зазначений додаток №1 не надано до митного оформлення, тобто, не має можливості перевірити правильність числового розрахунку страхової суми.

Відтак, на думку відповідача, надані позивачем до оформлення документи не містили достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Також, за митною декларацією від 03.09.2019 №UA125220/2019/712644 позивач визначив митну вартість товару за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) на ріві 29627,59 дол США.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав наступні документи: (0271) пакувальний лист №FZAMC19077А від 18.07.2019; (0380) інвойс №FZAMC19077А від 18.07.2019; (0705) коносамент №SHZ2645715 від 23.07.2019; (0730) міжнародну товарно-транспортна накладну (CMR) №339143 від 01.09.2019; (0861) сертифікат про походження товару №19С4403А9865/00346 від 25.07.2019; (1503) №КТ-UA-2019 від 19.08.2019; (1505) висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №193 від 16.08.2019; (3002) платіжне доручення №4878 від 28.08.2019; (3004) рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №UAІМ0323883 від 20.08.2019; (3005) платіжне доручення про оплату транспортно-експедиційних послуг №5383169 від 28.08.2019; (3007) довідку про транспортні витрати №7070 від 28.08.2019; (3011) виписку по рахунку б/н від 30.08.2019; (3016) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, №Ц-706 від 02.09.2019; (3022) прайс-лист продавця б/н від 01.03.2019; (3530) страховий поліс №15919 від 20.08.2019; (m4104) зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №2200 від 01.05.2019; (m4200) договір страхування №101049808 від 15.05.2019; (4203) додаткову угоду №6 від 01.07.2019; (4300) ліцензійний договір №РК-26/10 від 26.10.2016; (m4301) договір (контракт) про перевезення №1763 від 07.11.2016; (9000) акт виконаних робіт №UAІМ0323883 від 20.08.2019; (9000) комерційна пропозиція №01/05/2019 від 01.05.2019.

Крім того, позивач надав додатково уточнення призначення платежу №УРБ05/20-7344 від 03.09.2019 та комерційний інвойс від виробника продавцю №INV201907128 від 22.07.2019.

За результатами перевірки митної декларації від 03.09.2019 №UA125220/2019/712644 і додатково поданих документів Київська митниця ДФС винесла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 04.09.2019 №UA125220/2019/00144 і прийняла рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 04.09.2019 №UA125000/2019/000526/2, та визначив митну вартість товару за резервним методом визначення митної вартості товарів на рівні 3,86 дол США за одиницю товару.

Вказане рішення було обґрунтоване тим, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості встановлено, що відповідно до сертифіката походження від 25.07.2019 №19С4403А9865/00346 в графі 3 зазначено, що транспортування відбувалося морем з Shenzhen China, що не відповідає відомостям, зазначеним у коносаменті №SHZ2645715 (Shekou). Враховуючи, що сертифікат походження виданий пізніше ніж коносамент, то наявна розбіжність щодо логістичних умов поставки. Відповідно до платіжного доручення №4878 не можливо однозначно ідентифікувати, яка сума була сплачена за товар, враховуючи, що сума більша платівки, ніж сума за рахунком FZAMC19077А. Наданий прайсл-лист не є прайс-листом виробника. У висновку від 02.09.2019 №Ц-706 експертом проведений аналіз лише контрактної ціни товару та не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари. У використаних методичних та інформаційних виданнях вказано інформацію з мережі інтернет з сайту www.alibaba.com, пропозиції з якого відображають цінову інформацію з країни виробництва Китай та за зовнішнім виглядом мають різні якісні характеристики, проте, експертом вказану інформацію не відображено у звіті та у додатках до нього. Додатково відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що комерційний інвойс третіх осіб від 22.07.2019 №INV201907128 датований пізніше ніж інвойс, на підставі якого здійснюється поставка товару. При цьому, до митного оформлення додаткові документи надано не в повному обсязі.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача про коригування митної вартості товару та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору, та у відповідача під час прийняття вказаних рішень не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору, тому останній неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VІ (далі - МК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

За правилами статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У відповідності до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

У силу вимог частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У відповідності до частин першої, другої статті 53 Митного кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьої статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України закріплено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відтак, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом.

У той же час, у частині п`ятій статті 53 Митного кодексу України встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості, відповідач виходив з того, що подані позивачем для митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, які стосуються числових значень складових митної вартості, крім того позивачем не надано в повному обсязі додаткові документи згідно частини третьої статті 53 МК України.

Так, статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При цьому, вказаний метод не підлягає застосуванню, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Як свідчать матеріали справи, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, підставою для висновку відповідача про неможливість визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору стало наявність у документах, наданих декларантом, розбіжностей, зокрема, документи, надані декларантом, містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема, декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до митного оформлення було подано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення за ціною договору (контракту), як цього вимагає ст. 53 Митного кодексу України.

Так, товар за контрактом від 01.05.2019 №2200, укладеним між ТОВ «Сільпо-Фуд» та Aimon Group Limited, поставлявся на умовах FOB Shekou, про що зазначено в п. 4.1 Контракту, а також в інвойсах та поданих до оформлення митних деклараціях від 27.08.2019 №UA125220/2019/712166, від 02.09.2019 №UA125220/2019/712574 та від 03.09.2019 №UA125220/2019/712644.

Умови поставки FOB, Інкотермс 2010 означають, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження - Shekou, Китай, з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець.

У свою чергу, позивачем до митної декларації від 27.08.2019 №UA125220/2019/712166 додано інвойс №FZAMC19069F від 12.07.2019, на підтвердження транспортних витрат - договір (контракт) про перевезення №1763 від 07.11.2016, коносамент №SHZ2645711 від 17.07.2019, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №UAІМ0323196 від 06.08.2019, платіжне доручення про оплату транспортно-експедиційних послуг №5358643 від 14.08.2019, довідку про транспортні витрати №7063 від 20.08.2019, акт виконаних робіт №UAІМ0323196 від 06.08.2019.

На підтвердження витрат на страхування до оформлення надавалися Генеральний договір добровільного страхування вантажів №101049808 від 15.05.2019, страховий поліс №15801 від 13.08.2019.

Крім того, до митної декларації від 02.09.2019 №UA125220/2019/712574 позивачем додано інвойс №FZAMC19077С від 18.07.2019, на підтвердження транспортних витрат - договір (контракт) про перевезення №1763 від 07.11.2016, коносамент №SHZ2645715 від 23.07.2019, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №UAІМ0323883 від 20.08.2019, платіжне доручення про оплату транспортно-експедиційних послуг №5383169 від 28.08.2019, довідку про транспортні витрати №7071 від 28.08.2019, акт виконаних робіт №UAІМ0323883 від 20.08.2019.

Також до митної декларації від 03.09.2019 №UA125220/2019/712644 позивачем було додано інвойс №FZAMC19077С від 18.07.2019, на підтвердження транспортних витрат - договір (контракт) про перевезення №1763 від 07.11.2016, коносамент №SHZ2645715 від 23.07.2019, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №UAІМ0323883 від 20.08.2019, платіжне доручення про оплату транспортно-експедиційних послуг №5383169 від 28.08.2019, довідку про транспортні витрати №7070 від 28.08.2019, акт виконаних робіт №UAІМ0323883 від 20.08.2019.

На підтвердження витрат на страхування до оформлення надавалися Генеральний договір добровільного страхування вантажів №101049808 від 15.05.2019, страховий поліс №15919 від 20.08.2019.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

При цьому, згідно з пунктом 8 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, страховий поліс є належним і достатнім страховим документом, що підтверджує укладення договору страхування і вартість страхування.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому.

При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до кожного з трьох оформлень надавався Генеральний договір добровільного страхування вантажів та страховий сертифікат, який містить всі необхідні відомості про вартість страхування заявленого до оформлення товару.

Зазначені сертифікати також містять інформацію щодо застрахованого вантажу; реквізитів інвойсу; виду та номеру транспортного засобу, вказаного в автотранспортній накладній, поданій до оформлення.

Посилання митного органу на те, що в оскаржуваних рішеннях відсутні підтвердження розміру страхового тарифу, зазначеного в страхових сертифікатах, колегія суддів не приймає до увагу з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу другого та третього статті 10 Закону України «Про страхування» страховий тариф - ставка страхового внеску з одиниці страхової суми за визначений період страхування. При цьому, страхові тарифи при добровільній формі страхування обчислюються страховиком актуарно (математично) на підставі відповідної статистики настання страхових випадків.

З огляду на положення статті 10 Закону України «Про страхування» щодо самостійного встановлення страховиком страхового тарифу, додаткове погодження страхового тарифу страхувальником не є обов`язковим. Натомість, здійснення страхувальником оплати страхової суми на підставі розрахованого страховиком тарифу є свідченням прийняття пропозиції та погодження запропонованого страховиком розміру страхового тарифу.

При цьому, положеннями п. 4.2 Генерального договору добровільного страхування вантажів від 15.05.2019 № №101049808 передбачено, що страховий тариф - це відсоткова ставка, яку Сторони визначають самостійно для кожної партії товару окремо і її розмір вказується у страховому сертифікаті. Страховий тариф для кожної партії товару може відрізнятись.

Згідно з п.18.8 договору страхування страховий тариф - ставка страхової премії, що розраховується в процентах від страхової суми.

Пунктом 4.1 Договору страхування визначено, що страхова премія - це плата за страхування, яку Страхувальник (ТОВ «Сільпо-Фуд») оплачує Страховику (ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна») у порядку, передбаченому цим Договором.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та договору страхування, страховий тариф - це відсоткова ставка від страхової суми, яка визначається Сторонами самостійно для кожної партії товару окремо.

У страхових сертифікатах, які були надані під час митного оформлення для підтвердження витрат на страхування, сторони погодили, що страховий тариф складає 0,0800%.

Таким чином, сума страхової премії, що підлягає сплаті Страхувальнику, розраховується за формулою: Страхова премія (грн.) = Страхова сума (грн.) х Страховий тариф (%).

Отже, Генеральний договір добровільного страхування вантажів від 15.05.2019 №101049808 містить загальні положення щодо страхової суми, страхового тарифу і страхової премії, проте, щодо кожного перевезення ці відомості конкретизуються у страхових полісах, зокрема, поданих до митного оформлення в спірних правовідносинах №15801 від 13.08.2019, №15921 від 20.08.2019, №15919 від 20.08.2019.

Аналогічні висновки щодо страхової суми та страхового тарифу зроблено Верховним Судом у постанові від 11 листопада 2019 року у справі №810/1819/16.

Таким чином, твердження митного органу щодо відсутності підтвердження розміру страхового тарифу, зазначеного в страхових сертифікатах, є безпідставними та таким, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Твердження митного органу про те, що сума інвойсу у страхових сертифікатах відрізняється від заявленої у митній декларації суми, є помилковими, оскільки згідно з п. 3.2 Генерального договору добровільного страхування вантажів від 15.05.2019 №101049808 в цілях розрахунку страхової суми за кожним окремим сертифікатом вартість товару за інвойсом переводиться у гривню за офіційним курсом НБУ, що діяв на дату видачі інвойсу на цей товар, а не на дату оформлення конкретної митної декларації.

Відтак, це пояснює відмінність між сумою інвойсу (грн), зазначеної в митних деклараціях та в страхових сертифікатах.

Щодо посилань апелянта про невключення позивачем суми роялті за використання торгівельної марки «Marco Cervetti» до митної вартості оцінюваних товарів, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Сільпо-Фуд» під час митного оформлення товару визначало його митну вартість за основним методом (за ціною договору).

Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Положеннями частини п`ятої статті 58 МК України закріплено, що ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до абзазу 4 пункту 3 частини десятої статті 58 МК України порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.3 Порядку включення суми роялті та інших ліцензійних платежів до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, під час визначення їх митної вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №446 (надалі - Порядок №446), сума роялті та інших ліцензійних платежів під час визначення митної вартості оцінюваних товарів включається до ціни за таких умов:

- роялті та інші ліцензійні платежі стосуються оцінюваних товарів;

- покупець повинен сплачувати роялті та інші ліцензійні платежі прямо чи опосередковано, що є умовою продажу оцінюваних товарів незалежно від того чи закріплена така умова в договорі купівлі-продажу оцінюваних товарів;

- сума роялті та інших ліцензійних платежів не включена до ціни.

Як вбачається з матеріалів справи, торгівельна марка «Marco Cervetti» належить ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Рітейл Капітал».

У свою чергу, 01.07.2019 між ТОВ «Сільпо-Фуд» (Ліцензіат) та Публічним Акціонерним Товариством «Закритий Недиверсифікований Венчурний Корпоративний Інвестиційний Фонд «Рітейл Капітал» (Ліцензіар) була укладена додаткова угода №6 до Ліцензійного договору на право використання об`єктів інтелектуальної власності №РК-26/10/16-2 від 26.10.2016, за умовами якої ТОВ «Сільпо-Фуд» отримало право на використання торгівельної марки «Marco Cervetti».

Відповідно до положень п.1.1 Ліцензійного договору на право використання об`єктів інтелектуальної власності №РК-26/10/16-2 від 26.10.2016 ТОВ «Сільпо-Фуд» отримало право на використання і інших торгових марок та патентів.

Згідно з п.4.1 Додаткової угоди Ліцензіат (ТОВ «Сільпо-Фуд») зобов`язується виплачувати Ліцензіарові (Пат «Закритий Недиверсифікований Венчурний Корпоративний Інвестиційний Фонд «Рітейл Капітал») ліцензійну винагороду (роялті) у вигляді щомісячних платежів.

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Сільпо-Фуд» не включало суму роялті до митної вартості оцінюваних товарів, оскільки сума роялті, яку щомісячно сплачує ТОВ «Сільпо-Фуд» на користь Закритого Недиверсифікованого Венчурного Корпоративного Інвестиційного Фонду «Рітейл Капітал», не відноситься до ціни товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті та не є умовою продажу оцінюваного товару в розумінні Митного кодексу України та Порядку №446.

Щодо доводів митного органу про ненадання до оформлення документів на підтвердження здійснення ТОВ «Сільпо-Фуд» передплати у розмірі 15% відповідно до рахунку від виробника №INV201907076 від 13.07.2019, суд зазначає таке.

Як свідчать матеріали справи, рахунок №INV201907076 від 13.07.2019 був виданий компанією FUNG LIN WAH ENTERPRISE LTD (Китай), яка є виробником товару та з якою у позивача відсутні договірні відносини.

Натомість, ТОВ «Сільпо-Фуд» було укладено контракт №2200 від 01.05.2019 з Aimon Group Limited (Китай).

У свою чергу, Aimon Group Limited для виконання зобов`язань за контрактом із ТОВ «Сільпо-Фуд» уклало контракт з FUNG LIN WAH ENTERPRISE LTD (Китай), який є виробником товару, що постачався.

Під час митного оформлення товару, який став причиною прийняття оскаржуваних рішень, ТОВ «Сільпо-Фуд» було надано митному органу інвойс №INV201907076 від 13.07.2019, який був виданий FUNG LIN WAH ENTERPRISE LTD (Виробник) на адресу Aimon Group Limited (Постачальник), як додаткове підтвердження вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Оскільки рахунок №INV201907076 від 13.07.2019 було видано на адресу Aimon Group Limited, ТОВ «Сільпо-Фуд» не мало підстав здійснювати будь-які платежі за зазначеним рахунком.

Крім того, в рішеннях про коригування митної вартості товару митний орган посилається на те, що не може прийняти до уваги поданий декларантом ТОВ «Сільпо-Фуд» висновок експерта, оскільки у висновку проведений аналіз лише контрактної ціни товару та не здійснено аналіз цін на світовому ринку на подібні та ідентичні товари. Також відповідач в оскаржуваних рішеннях зазначає, що експертом при підготовці висновку використано інформацію з сайту, пропозиції якого відображають цінову інформацію щодо товарів, які відрізняються за якісними характеристиками від оформленого в спірних правовідносинах товару.

Відповідно до частини другої ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

У силу вимог частини першої ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Відтак, у разі сумніву щодо змісту наданого позивачем висновку, митний орган має право звернутися до іншого суб`єкту оціночної діяльності із письмовим запитом рецензувати вказаний висновок.

Крім того, відповідно до положень статті 327 Митного кодексу України, митний орган не був позбавлений можливості самостійно залучити для участі у здійсненні митного контролю митної вартості товарів спеціалістів та експертів при наявності сумнівів щодо поданого декларантом позивача висновку експерта.

Колегія суддів звертає увагу, що експертний висновок не відноситься до основних документів, які підтверджують митну вартість товару, такий висновок носить виключно консультаційний характер.

У той же час, підставою не прийняття митним органом зазначеного висновку слугувало те, що при його підготовці використана цінова пропозиція не від виробника товару, а від його продавця. Разом з тим, як зазначалося судом вище, задекларовані товари були придбані ТОВ «Сільпо-Фуд» не у їх виробника, а у посередника Aimon Group Limited.

За таких підстав зазначені твердження відповідача (апелянта) є лише його суб`єктивними судженнями за відсутності жодних належних та допустимих доказів, зокрема недійсності даного експертного висновку.

Щодо зауважень відповідача у спірних рішеннях до прайс-листа, який на думку митного органу подано не від виробника товару слід зазначити таке.

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

Так, каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару.

Оскільки обов`язкових вимог щодо дотримання суб`єктом зовнішньоекономічної при складанні таких документів чинним законодавством не передбачено, тому прайс-лист є документом довільної форми.

З огляду на те, що на законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) прайс - листа, тому такий документ може оформлюватись продавцем у довільній формі та на власний розсуд, при цьому жодна інформація, викладена в прайс - листі не може суперечити його суті.

Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Оскільки у відповідності до частини другої статті 53 МК України, прайс - лист не є первинним документом, що підтверджує митну вартість товарів, тому останній може бути прийнятий до уваги виключно як додаткова інформація.

Крім цього, згідно постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 13.03.2017 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» органам доходів і зборів заборонено втручатися у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги прайс - лист з мотивів його недопустимості у зв`язку з наявністю чи відсутністю у ньому певних відомостей (реквізитів).

Отже, оскільки прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд, тому відпвоіжачем безпідставно зроблено висновок про невідповідність прайс-листа.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.12.2019 у справі № 420/2315/19.

Крім того, судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

Враховуючи позицію Верховного суду у постановах від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16 та 13 червня 2019 року у справі № 820/6315/15 колегія суддів зауважує, що вимоги частин третьої та четвертої ст. 53 та частини другої ст. 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Таким чином, у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19 червня 2018 року в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18).

Отже, висновки відповідача щодо відсутності документального підтвердження заявленої позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі використаних в якості джерела інформації декларацій є протиправним.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач подав митному органу усі документи, що необхідні для визначення митної вартості та її підтверджують, у наданих декларантом документах суд не виявив розбіжності, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що позивачем під час митного оформлення та на вимогу відповідача надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000155/2 від 28.08.2019, №UA125000/2019/000524/2 від 03.09.2019, №UA125000/2019/000526/2 від 04.09.2019 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук