Справа № 640/31949/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року м. Київ № 640/31949/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., представника позивача Прокопенко Т.Ю. (ордер серії КС №772827 від 11.12.2020 року), представника відповідача Грамми Ю.В., вирішивши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ПУМБА»

до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку

про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ПУМБА» (далі також - позивач, АТ «ПУМБА») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі також - відповідач, Комісія), в якому просить визнати протиправними та нечинними абзац четвертий та абзац п`ятий пункту 3 Розділу V Положення про склад та структуру активів інституту спільного інвестування, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.09.2013 року №1753, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1689/24221, в редакції рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.12.2015 року №2132, від 27.12.2018 року №910 (далі також - Положення №1753), а саме: «Права вимоги можуть придбаватися виключно до складу активів венчурного фонду та лише за кредитними договорами банків, юридичними особами. Придбання компанією з управління активами до складу активів венчурного фонду прав вимоги за кредитними договорами здійснюється шляхом укладення договорів відступлення права вимоги з урахуванням обмежень, встановлених Законом та цим Положенням. Придбання прав вимоги до складу активів венчурного фонду здійснюється за оціночною вартістю, що визначається з дотриманням вимог законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, зокрема з урахуванням ризиків невиконання боржником своїх зобов`язань.».

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку при реалізації своїх повноважень та затвердженні абзаців четвертого та п`ятого пункту 3 Розділу V Положення № 1753 (в редакції рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.12.2015 року № 2132, від 27.12.2018 року № 910), оскільки допущено невідповідність останніх положенням: Закону України «Про інститути спільного інвестування» в частині структури та складу активів венчурних Фондів; Цивільному кодексу України - в частині обмеження купівлі-продажу та відступленні права вимоги; Цивільному кодексу України та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» - в частині встановлення вимоги по визначенню ціни договору по придбанню права вимоги за результатами обов`язкової оцінки.

Так, абзацом четвертим пункту 3 Розділу V Положення № 1753 (в редакції рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.12.2015 року № 2132, від 27.12.2018 року № 910) відповідачем встановлені обмеження щодо правочинів, із яких виникли боргові зобов`язання (лише кредитні договори), відносно особи первісного кредитора (лише банки), а також відносно особи боржника (лише юридичні особи).

Абзацом п`ятим пункту 3 Розділу V Положення № 1753 (в редакції рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.12.2018 року № 910) обмежено право сторін договору по придбанню прав вимоги визначати ціну договору за домовленістю сторін та передбачено застосування обов`язкової оцінки, що не передбачена законом, та ціни, що не підлягає державному регулюванню.

Крім того, на переконання позивача, законодавцем делеговано Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку повноваження на встановлення лише окремих умов при формуванні активів інституту спільного інвестування: встановлення рівня суверенного кредитного рейтингу боргових цінних паперів, визначення переліку іноземних фондових бірж, встановлення вимог до індексу фондової біржі та методики його розрахунку, встановлення вимог до похідних (деривативів) у структурі активів інституту спільного інвестування, а також можливість змінювати частку певних цінних паперів у вартості активів фондів.

Разом з тим, до повноважень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку не входить зміна структури активів венчурних фондів, встановлення обмежень на включення до складу активів венчурних фондів боргових зобов`язань та прав вимоги, а також регулювання ціни договору.

Отже, зміна законодавчих норм стосовно активів венчурних фондів підзаконним нормативно-правовим актом є протиправною.

Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 21.01.2021 року.

Через канцелярію суду 19.01.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки повноваження щодо розроблення та затвердження обов`язкових для виконання нормативних актів, що належать до її компетенції, передбачені Законом України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні». Крім того, Комісія має право встановлювати вимоги щодо складу та структури активів, в межах, встановлених Законом України «Про інститути спільного інвестування», при цьому, прийняття Комісією оскаржуваних норм обумовлено необхідністю мінімізації ризиків, що виникають в результаті залучення права вимоги до складу активів інституту спільного інвестування.

Відповідачем також звернуто увагу, що оскаржувані положення відповідають нормам чинного законодавства, що підтверджено Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини та Міністерством юстиції України.

Зокрема, відповідачем наголошено на тому, що зауважень щодо проекту оскаржуваного рішення позивачем Комісії подано не було, в той час, як процедуру прийняття нормативно-правового акта відповідачем дотримано.

З огляду на зазначене, відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У підготовче засідання 21.01.2021 року прибули представники сторін.

Представником позивача заявлено клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою підготовки відповіді на відзив. Представник відповідача проти задоволення клопотання не заперечує.

Судом ухвалено клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання задовольнити та відкласти підготовче засідання на 08.02.2021 року.

Через канцелярію суду 21.01.2021 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Через канцелярію суду 27.01.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримано з підстав, вказаних у позовній заяві.

Через канцелярію суду 08.02.2021 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому, зокрема, зазначено, що обмеження, встановлені оскаржуваними абзацами Положення №1753 не є безпідставними, як про те зазначає позивач, оскільки обумовлені необхідністю мінімізації ризиків, що виникають в результаті залучення права вимоги до складу активів венчурного інституту спільного інвестування, що забезпечує захист прав учасників такого інституту, що є основою діяльності спільного інвестування, оскільки зобов`язання за кредитним договором банку є забезпеченим і права учасників будуть захищені.

Через канцелярію суду 08.02.2021 року представниками позивача та відповідача подано клопотання про закриття підготовчого провадження у справі без участі останніх та призначення справи до розгляду по суті.

У підготовче засідання 08.02.2021 року сторони не прибули. Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування підготовчого засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2021 року закрито підготовче провадження. Призначено розгляд справи по суті на 01.03.2021 року.

У судове засідання 01.03.2021 року прибули представники сторін.

Відповідно до частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 01.03.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.09.2013 року №1753, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1689/24221, затверджено Положення про склад та структуру активів інституту спільного інвестування.

Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.12.2015 року №2132, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.01.2016 року за №17/28147 внесено зміни до Положення про склад та структуру активів інституту спільного інвестування, відповідно до пункту 2 якого, абзац четвертий пункту 3 розділу V вирішено викласти в такій редакції: «Права вимоги можуть бути залучені виключно до складу активів венчурного фонду та лише за кредитними договорами. Залучення компанією з управління активами до складу активів венчурного фонду прав вимоги за кредитними договорами здійснюється шляхом укладення з банківською установою договорів відступлення права вимоги. Предметом договору відступлення права вимоги може бути право вимоги за кредитним договором, оцінка вартості якого проведена банківською установою з урахуванням ризиків невиконання боржником своїх зобов`язань та була здійснена не пізніше одного місяця до укладання такого договору.».

Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.12.2018 року №910, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.2019 року за № 172/33143 внесено зміни до Положення про склад та структуру активів інституту спільного інвестування, відповідно до пункту 2 абзаци четвертий, п`ятий пункту 3 розділу V викласти в такій редакції: «Права вимоги можуть придбаватися виключно до складу активів венчурного фонду та лише за кредитними договорами банків, укладеними з юридичними особами. Придбання компанією з управління активами до складу активів венчурного фонду прав вимоги за кредитними договорами здійснюється шляхом укладення договорів відступлення права вимоги з урахуванням обмежень, встановлених Законом та цим Положенням. Придбання прав вимоги до складу активів венчурного фонду здійснюється за оціночною вартістю, що визначається з дотриманням вимог законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, зокрема з урахуванням ризиків невиконання боржником своїх зобов`язань.».

Вважаючи абзаци четвертий, п`ятий пункту 3 розділу V Положення про склад та структуру активів інституту спільного інвестування, затвердженого рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.09.2013 року №1753, в редакції рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.12.2015 року №2132 та від 27.12.2018 року №910 протиправними, оскільки останні не відповідають положенням законодавства України, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 05.07.2012 року № 5080-VI «Про інститути спільного інвестування» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №5080), Законом України від 30.10.1996 року № 448/96-ВР «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №448/96), Положенням про Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 року №1063 (із змінами) (далі також - Положення НКЦПФР) та ін.

Суд застосовує нормативно-правові акти в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Щодо порушеного права позивача, суд зазначає наступне.

У преамбулі Положення №1753 встановлено, що останнє затверджено відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 та пункту 13 статті 8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», Законів України «Про цінні папери та фондовий ринок», «Про господарські товариства», «Про інститути спільного інвестування», підпункту 59 пункту 4 Положення про Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 року № 1063, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку.

Згідно з частиною першою, абзацами 1, 2 частини четвертої статті 8 Закону №5080 корпоративний фонд - юридична особа, яка утворюється у формі акціонерного товариства і провадить виключно діяльність із спільного інвестування. Корпоративний фонд вважається створеним і набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законодавством порядку. Корпоративний фонд набуває статусу інституту спільного інвестування з дня внесення відомостей про нього до Реєстру.

З матеріалів справи судом встановлено, що АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ПУМБА» є інститутом спільного інвестування, недиверсифікованим венчурним корпоративним інвестиційним фондом, який здійснює свою діяльністю відповідно до Закону №5080.

АТ «ПУМБА» зареєстровано як юридичну особу 16.04.2020 року; 13.05.2020 року відомості про АТ «ПУМБА» внесені до Єдиного державного реєстру інститутів спільного інвестування, реєстраційний код 13300899, про що Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку видано Свідоцтво №00899.

Згідно з частиною першою статті 62 Закону №5080 компанія з управління активами - господарське товариство, створене відповідно до законодавства у формі акціонерного товариства або товариства з обмеженою відповідальністю, яке провадить професійну діяльність з управління активами інституційних інвесторів на підставі ліцензії, що видається Комісією. Компанія з управління активами здійснює управління активами інституту спільного інвестування.

Так, на підставі Договору про управління активами від 17.04.2020 року №17042020-КУА, управління активами АТ «ПУМБА» здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ПРОФІНВЕСТ» (), якій Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку видано ліцензію від 13.11.2018 року №795, строк дії якої з 13.11.2018 року є необмеженим.

Відповідно до преамбули Закону №5080, цей Закон спрямований на забезпечення залучення та ефективного розміщення фінансових ресурсів інвесторів і визначає правові та організаційні основи створення, діяльності, припинення суб`єктів спільного інвестування, особливості управління активами зазначених суб`єктів, встановлює вимоги до складу, структури та зберігання таких активів, особливості емісії, обігу, обліку та викупу цінних паперів інститутів спільного інвестування, а також порядок розкриття інформації про їх діяльність.

Таким чином, оскільки позивач є інститутом спільного інвестування, відтак є учасником правовідносин, на якого розповсюджується дія Положення №1753.

Щодо статусу та повноважень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону № 448/96 основними завданнями Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку є здійснення державного регулювання та контролю за випуском і обігом цінних паперів та їх похідних на території України, а також у сфері спільного інвестування.

Пунктом 13 статті 8 Закону № 448/96 Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право розробляти і затверджувати з питань, що належать до її компетенції, обов`язкові для виконання нормативні акти.

Відповідно до пункту 1, підпункту 59 пункту 4 Положення про НКЦПФР Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку (НКЦПФР) є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

НКЦПФР відповідно до покладених на неї завдань встановлює вимоги щодо складу та структури активів інституту спільного інвестування.

Згідно з абзацами 1-4 пункту 13 Положення про НКЦПФР, НКЦПФР у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції ( 254к/96-ВР ) та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання.

Рішення НКЦПФР, прийняті у межах її повноважень, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності і громадянами.

Рішення НКЦПФР можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

Рішення НКЦПФР, які є нормативно-правовими актами, підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Таким чином, оскаржуване Положення №1753 є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим відповідачем з метою реалізації повноважень, наділених Законом № 448/96 та Положенням про НКЦПФР.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, двадцять четвертої-двадцять шостої статті 48 Закону №5080 активи інституту спільного інвестування можуть складатися з цінних паперів, коштів, у тому числі в іноземній валюті, банківських металів та інших активів, передбачених законодавством.

Вартість нерухомості та цінних паперів, які не допущені до торгів на фондовій біржі, не може становити більше ніж 50 відсотків загальної вартості активів інституту спільного інвестування недиверсифікованого виду. Зазначене обмеження не застосовується до венчурних фондів.

До складу активів венчурного фонду можуть входити боргові зобов`язання. Такі зобов`язання можуть бути оформлені векселями, заставними, договорами відступлення прав вимоги, позики та в інший спосіб, не заборонений законодавством.

Венчурний фонд має право надавати кошти у позику. Позики за рахунок коштів венчурного фонду можуть надаватися тільки юридичним особам, за умови що не менш як 10 відсотків статутного капіталу відповідної юридичної особи належить такому венчурному фонду.

Активи венчурного фонду можуть повністю складатися з коштів, нерухомості, корпоративних прав, прав вимоги та цінних паперів, що не допущені до торгів на фондовій біржі.

Активи інституту спільного інвестування не можуть включати: 1) цінні папери, випущені компанією з управління активами, зберігачем активів інституту спільного інвестування, депозитарієм, оцінювачем майна інституту спільного інвестування та аудитором (аудиторською фірмою) такого інституту спільного інвестування; 2) цінні папери, випущені пов`язаними особами компанії з управління активами, зберігача активів інституту спільного інвестування, депозитарію, оцінювача майна інституту спільного інвестування та аудитора (аудиторської фірми) такого інституту; 3) цінні папери іноземних держав та іноземних юридичних осіб, не допущені до торгів на жодній з провідних іноземних бірж, перелік яких визначається Комісією; 4) цінні папери інших інститутів спільного інвестування; 5) облігації підприємств, іпотечні облігації та облігації місцевих позик, кредитний рейтинг яких не відповідає інвестиційному рівню, визначеному уповноваженим або визнаним міжнародним рейтинговим агентством за Національною рейтинговою шкалою, на суму більш як 20 відсотків вартості активів інституту спільного інвестування; 6) кошти і банківські метали, розміщені на поточних і депозитних рахунках у банках, кредитний рейтинг яких не відповідає інвестиційному рівню, визначеному уповноваженим або визнаним міжнародним рейтинговим агентством за Національною рейтинговою шкалою, на суму більш як 20 відсотків вартості активів інституту спільного інвестування; 7) векселі та ощадні (депозитні) сертифікати на суму більш як 10 відсотків вартості активів інституту спільного інвестування, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами Комісії; 8) товаророзпорядчі цінні папери, заставні; 9) сертифікати фондів операцій з нерухомістю; 10) приватизаційні цінні папери; 11) договори про участь у фонді фінансування будівництва.

Вимоги пунктів 2, 3, 5- 9 цієї частини не застосовуються до венчурних фондів.

До складу активів інституту спільного інвестування може входити іноземна валюта, у тому числі та, що придбана через банки, які мають відповідну ліцензію.

Вимоги до похідних (деривативів) у структурі активів інституту спільного інвестування встановлюються Комісією.

Таким чином, Законом №5080 передбачено, що до складу активів венчурного фонду можуть входити права вимоги, а також боргові зобов`язання, оформлені договорами відступлення права вимоги, в той час як Законом №5080 не встановлено жодних обмежень ані щодо правочинів, з яких виникли боргові зобов`язання, ані щодо особи первісного кредитора, ані щодо особи боржника, ані вартості придбання прав вимоги.

Вимоги щодо складу та структури активів недиверсифікованого інституту спільного інвестування (далі також - ІСІ) встановлені розділом V Положення №1753.

Згідно з абзацами першим-третім пункту 3 розділу V Положення №1753, активи венчурного фонду можуть повністю складатися з коштів, нерухомості, корпоративних прав, прав вимоги та цінних паперів, що не допущені до торгів на фондовій біржі.

До складу активів венчурного фонду можуть входити боргові зобов`язання. Такі зобов`язання можуть бути оформлені векселями, заставними, договорами відступлення права вимоги, позики та в інший спосіб, не заборонений законодавством.

Венчурний фонд має право надавати кошти у позику. Позики за рахунок коштів венчурного фонду можуть надаватися тільки юридичним особам за умови, що не менш як 10 відсотків статутного капіталу відповідної юридичної особи належить такому венчурному фонду.

В свою чергу, абзацом четвертим пункту 3 розділу V Положення №1753 права вимоги можуть придбаватися виключно до складу активів венчурного фонду та лише за кредитними договорами банків, укладеними з юридичними особами. Придбання компанією з управління активами до складу активів венчурного фонду прав вимоги за кредитними договорами здійснюється шляхом укладення договорів відступлення права вимоги з урахуванням обмежень, встановлених Законом та цим Положенням.

Абзацом 5 пункту 3 розділу V Положення №1753 придбання прав вимоги до складу активів венчурного фонду здійснюється за оціночною вартістю, що визначається з дотриманням вимог законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, зокрема з урахуванням ризиків невиконання боржником своїх зобов`язань.

Так, на переконання позивача, абзацом четвертим пункту 3 розділу V Положення №1753 встановлено обмеження щодо правочинів, із яких виникли боргові зобов`язанням (лише кредитні договори), стосовно особи первісного кредитора (лише банки), а також стосовно особи боржника (лише юридичні особи).

В свою чергу, абзацом п`ятим пункту 3 розділу V Положення №1753 обмежено право сторін договору визначати вартість придбання прав вимоги за домовленістю сторін.

Суд зауважує, що у письмових запереченнях відповідачем підтверджується, що Положенням №1753 застосовано саме обмеження придбання компанією управління активами венчурного ІСІ прав вимоги за зобов`язаннями, що виникли з правочинів, стороною яких не є такий ІСІ, крім прав вимоги за кредитними договорами банків, укладених з юридичними особами.

Здійснивши аналіз відповідності оскаржуваних позивачем норм Положення №1753 вимогам законодавства України, яке має вищу юридичну силу, су дійшов наступних висновків.

Згідно з частинами першою, другою статті 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 515 Цивільного кодексу України заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Частиною першою статті 1077 та частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з частинами першою, третьою статті 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Таким чином, Цивільним кодексом України встановлено наступні обмеження при купівлі-продажу та відступленні права вимоги: вимога не має особистого характеру; законом або договором не встановлені обмеження на заміну кредитора; зобов`язанням не пов`язане не розривно з особою кредитора.

Крім того, здійснення факторингових операцій обумовлено суб`єктивним складом - фактором може бути виключно банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Разом з тим, інших обмежень при купівлі-продажу та відступленні права вимоги законом не встановлено.

Зокрема, відповідно до частин першої, п`ятої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

За змістом частини першої статті 627, частини першої статті 628 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Так, відповідно до статті 7 Закону України від 12.07.2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №2658) оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності; реорганізації, банкрутства, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна); виділення або визначення частки майна у спільному майні, в якому є державна частка (частка комунального майна); визначення вартості внесків учасників та засновників господарського товариства, якщо до зазначеного товариства вноситься майно господарських товариств з державною часткою (часткою комунального майна), а також у разі виходу (виключення) учасника або засновника із складу такого товариства; приватизації та іншого відчуження у випадках, встановлених законодавством, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду; переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку; оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою; визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом; в інших випадках за рішенням суду або у зв`язку з необхідністю захисту суспільних інтересів.

Проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках застави державного та комунального майна, внесення державними науковими (науково-дослідними, науково-технологічними, науково-технічними, науково-практичними) установами та державними університетами, академіями, інститутами майнових прав інтелектуальної власності як внеску до статутного капіталу господарських товариств, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

З аналізу вищезазначених норм законів України, висновується, що Цивільним кодексом України передбачено свободу для сторін договору встановлювати ціну такого договору, в той час, як обмеження такого права допускається лише у випадках, встановленим законом.

В свою чергу, Законом №2658 не передбачено обов`язковості проведення оцінки у випадку придбання прав вимоги до складу активів венчурних фондів.

Враховуючи викладене, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку при реалізації своїх повноважень шляхом затвердження абзаців четвертого та п`ятого пункту 3 розділу V Положення №1753 в редакції рішень від 17.12.2015 року №2132 та від 27.12.2018 року №910, допущено невідповідність оскаржуваних абзаців положенням Цивільного кодексу України в частині обмеження купівлі-продажу та відступленні права вимоги, а також Цивільного кодексу України та Закону №2658 в частині обмеження по визначенню ціни договору по придбанню права вимоги за результатами обов`язкової оцінки.

Таким чином, судом встановлено, що абзацом четвертим пункту 3 розділу V Положення №1753 встановлено обмеження щодо правочинів, із яких виникли боргові зобов`язанням (лише кредитні договори), стосовно особи первісного кредитора (лише банки), а також стосовно особи боржника (лише юридичні особи).

В свою чергу, абзацом п`ятим пункту 3 розділу V Положення №1753 обмежено право сторін договору визначати вартість придбання прав вимоги за домовленістю сторін та передбачено застосовування обов`язкової оцінки, що не передбачена законом, та ціни, що не підлягає державному регулюванню.

Щодо відповідності оскаржуваних абзаців Закону №5080 в частині структури та складу активів венчурних фондів, суд зазначає наступне.

Вимоги до складу та структури активів інститутів спільного інвестування врегульовано статтею 48 Закону №5080, з аналізу змісту частин п`ятої, восьмої, одинадцятої, дванадцятої, чотирнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої та двадцять четвертої якої встановлено, що законодавцем делеговано Комісії повноваження на встановлення лише окремих умов при формуванні активів інвестування: встановлення рівня суверенного кредитного рейтингу боргових цінних паперів, визначення переліку іноземних фондових бірж, встановлення вимог до індексу фондової біржі та методики його розрахунку, встановлення вимог до похідних (деривативів) у структурі активів інституту спільного інвестування, а також право змінювати частку певних цінних паперів у вартості активів фондів.

Норми про склад та структуру активів венчурних фондів, встановлені статтею 48 Закону №5080, мають загальний характер та прямо визначають: можливість включення до складу активів венчурного фонду боргових зобов`язань, які можуть бути оформлені, в тому числі, договорами відступлення права вимоги та в інший спосіб, не заборонений законодавством; можливість формування активів венчурного фонду за рахунок прав вимоги без жодних обмежень.

Таким чином, висновується, що Комісію не наділено повноваженнями щодо зміни структури та активів венчурних фондів, встановлення обмежень на включення до складу активів венчурних фондів боргових зобов`язань та прав вимоги, а також регулювання ціни договору, в той час, як за змістом оскаржуваних позивачем норм Положення №1753 Комісією взагалі виключено можливість придбання до складу активів венчурного фонду прав вимоги інших, ніж за кредитними договорами банків, чим відповідачем безпідставно обмежено всі інші операції венчурних фондів з правами вимоги, які виникли не із кредитних, а інших зобов`язань.

Отже, у Положенні №1753 відповідачем протиправно встановлені обмеження на включення боргових зобов`язань та прав вимоги до складу активів венчурних фондів, всупереч положенням Закону №5080, якими таких обмежень не передбачено.

Щодо тверджень відповідача про відповідність оскаржуваних абзаців четвертого та п`ятого пункту 3 Розділу V Положення №1753 в редакції рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.12.2015 року №2132, від 27.12.2018 року №910 законодавству України з огляду на його державну реєстрацію, суд зазначає наступне.

За змістом пункту 1 листа Міністерства юстиції України від 30.01.2009 року № Н-35267-18 щодо порядку застосування нормативно-правових актів, юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17.10. 2002 року № 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Відповідно до частини двадцять сьомої статті 6 Закону №448/96 нормативно-правові акти Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Згідно з пунктом 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731 (із змінами і доповненнями) (далі також - Положення №731) державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб`єктами нормотворення здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та цього Положення.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Методичних рекомендацій щодо проведення правової експертизи проектів нормативно - правових актів, схвалених постановою колегії Міністерства юстиції України від 21.11.2000 року № 41, до предмета правової експертизи проекту нормативно-правового акта належать, зокрема, такі питання: Чи відповідають положення проекту нормам Конституції України, а також законам з відповідної галузі права? Якщо ні, то яким саме нормам? Чи відповідає зміст проекту ступеню його юридичної сили? Якщо ні, то які саме положення проекту не відповідають ступеню його юридичної сили? Чи відповідає зміст проекту соціально-економічним відносинам, що становлять предмет його регулювання? Якщо ні, то в чому саме? Чи відповідає проект нормам чинних міжнародних договорів України? Якщо ні, то в якій частині? Чи суперечать положення проекту чинним нормативно-правовим актам більшої, рівної або меншої юридичної сили? Якщо так, то яким саме нормам? та ін.

До матеріалів справи відповідачем долучено Висновки Міністерства юстиції України щодо відповідності рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.12.2018 року №910 положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини від 11.01.2019 року, 21.01.2019 року та 12.02.2019 року, що свідчить лише про встановлену відповідність проекту акта рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.12.2018 року №910 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Водночас, висновків правової експертизи в частині відповідності рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.12.2015 року №2132, від 27.12.2018 року №910 Конституції України та законодавству України, зокрема, з питання відповідності положенню проекту чинним нормативно-правовим актам більшої, рівної або меншої юридичної сили, матеріали справи не містять.

Таким чином, відповідачем не спростовано тверджень позивача та встановленої судом не відповідності оскаржуваних абзаців четвертого та п`ятого пункту 3 Розділу V Положення №1753 в редакції рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.12.2015 року №2132, від 27.12.2018 року №910 положенням Цивільного кодексу України та Закону № 5080, які за юридичною силою є вищими ніж Положення №1753.

Щодо твердження відповідача про відсутність зауважень позивача щодо проекту оскаржуваного Положення №1753, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами двадцять п`ятою, двадцять шостою статті 6 Закону №448/96 Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку розробляє і затверджує нормативно-правові акти з питань, що належать до її компетенції, обов`язкові до виконання центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, учасниками ринку цінних паперів, їх об`єднаннями, контролює їх виконання.

Проекти актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, що мають ознаки регуляторного акта, але на які не поширюється дія Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оприлюднюються з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань у порядку та спосіб, що передбачені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку та не може становити менше ніж десять робочих днів з дня, наступного за днем оприлюднення проекту акта. Усі зауваження і пропозиції щодо проекту акта, одержані протягом установленого строку, підлягають обов`язковому розгляду Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку. За результатами такого розгляду Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє. Інформація про результати розгляду зауважень та пропозицій підлягає обов`язковому оприлюдненню на офіційному веб-сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем такого розгляду.

З відомостей, які містяться на офіційному веб-сайті Верховної Ради України та матеріалів справи судом встановлено, що офіційне опублікування рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.12.2015 року №2132, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.01.2016 року за №17/28147, відбулося в Офіційному вінику України від 29.01.2016 (Офіційний вісник України № 6, стор. 410, стаття 333, код акта 80410/2016).

В свою чергу, рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.12.2018 року №910, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.2019 року за № 172/33143, відбулося в Офіційному віснику України 22.03.2019 року (Офіційний вісник України №22, стор. 272, статті 805, код акта 93740/2019).

Разом з тим, АТ «ПУМБА» зареєстровано як юридичну особу 16.04.2020 року, а відомості про останнє до Єдиного державного реєстру інститутів спільного інвестування внесені 13.05.2020 року, тобто, після прийняття зазначених рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та після завершення встановленої частиною двадцять шостою статті 6 Закону №448/96 процедури прийняття відповідачем зауважень та пропозицій щодо проектів цих актів, що унеможливлює подання зауважень на проект оскаржуваного акта позивачем та свідчить про безпідставність доводів відповідача в цій частині.

Враховуючи обґрунтування позовних вимог та встановлені судом обставини, які відповідачем не спростовано, у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та нечинними абзац четвертий та абзац п`ятий пункту 3 Розділу V Положення про склад та структуру активів інституту спільного інвестування, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.09.2013 року №1753, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1689/24221, в редакції рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.12.2015 року №2132, від 27.12.2018 року №910.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v.» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на встановлення судом невідповідності оскаржуваного нормативно-правового акта Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку вимогам чинного законодавства України та зважаючи на те, що суб`єктом владних повноважень не надано суду належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи судом встановлено, що за подання позову відповідно до квитанції від 11.12.2020 року №ПН81308, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення сплаченої суми судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ПУМБА» задовольнити.

2. Визнати протиправними та нечинними абзац четвертий та абзац п`ятий пункту 3 Розділу V Положення про склад та структуру активів інституту спільного інвестування, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.09.2013 року №1753, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1689/24221, в редакції рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.12.2015 року №2132, від 27.12.2018 року №910, а саме: «Права вимоги можуть придбаватися виключно до складу активів венчурного фонду та лише за кредитними договорами банків, юридичними особами. Придбання компанією з управління активами до складу активів венчурного фонду прав вимоги за кредитними договорами здійснюється шляхом укладення договорів відступлення права вимоги з урахуванням обмежень, встановлених Законом та цим Положенням. Придбання прав вимоги до складу активів венчурного фонду здійснюється за оціночною вартістю, що визначається з дотриманням вимог законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, зокрема з урахуванням ризиків невиконання боржником своїх зобов`язань.».

3. Стягнути на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ПУМБА» (, адреса: 01014, м. Київ, вул. Болсуновська, буд. 6) суму сплаченого судового збору у розмірі 2 102, 00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (, адреса: 01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8, корпус 30).

Відповідно до частин першої, другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ПУМБА» (, адреса: 01014, м. Київ, вул. Болсуновська, буд. 6) ;

Відповідач: Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку (, адреса: 01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8, корпус 30).

Повне рішення складено 02.03.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна