Справа № 420/8406/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8406/20
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

Дата і місце ухвалення 06.11.2020р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2020р., та додаткове рішення від 27.11.2020 р. по справі №420/8406/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕДАНТА-АГРО до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування рішень та карток відмови в митному оформленні товарів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю ВЕДАНТА-АГРО звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UА500500/2020/000008/1 від 07.07.2020 р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2020/01296.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2020р. позов ТОВ ВЕДАНТА-АГРО задоволено.

Додатковим рішення від 27.11.2020 р., суд стягнув з відповідача на користь товариства витрати зі сплати професійної правничої допомоги.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі не врахував, що надані декларантом документи для здійснення митного оформлення, та підтвердження заявленої митної вартості не містять усіх необхідних відомостей стосовно складових митної вартості товару, а також ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за відповідний товар, тому рішення про коригування митної вартості є законним та обґрунтованим.

Також, апелянт зазначає, що здійснивши порівняння рівня заявленої митної вартості задекларованого товару з рівнем митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких здійснювалося у інших митницях ДФС, було встановлено, що заявлений рівень митної вартості товарів не відповідає наявній у митного органу інформації.

Крім цього, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача витрати на правову допомогу, оскільки останні не підтверджені належними доказами.

З огляду на зазначене, Одеська митниця Держмитслужби просить скасувати вищевказані судові рішення, та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

У відзивах на апеляційну скаргу представник Товариства зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити судові рішення без змін.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що 01.04.2020р. між ТОВ «ВЕДАНТА-АГРО» та компанією «LC MOTORS» (Республіка Корея) укладено контракт №251430, відповідно до якого компанія LC MOTORS зобов`язалась поставити Позивачу на умовах CFR Україна, Чорноморськ, Одеса, Южне («Інкотермс-2010»), а Позивач відповідно зобов`язувався оплатити - товари (транспортні засоби) та прийняти їх у власність. Асортимент, кількість, ціна за одиницю, загальна сума, термі оплати та інші умови поставки товарів визначаються у специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного контракту.

На виконання умов Контракту позивачем імпортовано на митну територію України автомобіль, що був у використанні марки КІА, з поршневим двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення(дизелем), робочий об`єм циліндрів 1582 cm3; рік виготовлення 2016 р., номер кузова (VIN) НОМЕР_1 .

03.07.2020 року ТОВ «ВЕДАНТА-АГРО» направила до митного органу декларацію №UA500500/2020/248311 від 03.07.2020р., в якій визначило митну вартість автомобілю за ціною договору 2 648 дол. США (перший метод визначення митної вартості).

Для здійснення митного оформлення та підтвердження заявленої митної вартості декларантом, надано наступні документи: контракт №251430 від 01.04.2020р., специфікація від 12.05.2020 р., інвойс та пакувальний лист від 12.05.2020р. №UA-603315, домашній коносамент від 17.05.2020р. №UA-603315, лінійний коносамент від 17.05.2020р. №М350061786, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 04.05.2020р. № НОМЕР_2 , висновок експертного авто товарознавчого дослідження від 02.07.2020р. №1287-Е/20, довідка про відповідність транспортного засобу рівню екологічних вимог від 30.06.2020р. №52885-Д, акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 02.07.2020р., наряд від 25.96.2020р. №175/3.

За наслідком перевірки, в тому числі додатково поданих декларантом документів, митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА500500/2020/000008/1 від 07.07.2020 р., яким визначено митну вартість задекларованого Позивачем товару на підставі другорядного методу визначення митної вартості - резервного методу , а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2020/01296.

В рішенні про коригування митної вартості товару, відповідачем зазначено, що заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано у зв`язку з тим, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично була сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ та Наказу Мінфіну від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: 1. рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; 2. банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно - експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; 3. калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту; - згідно частини 2 статті 53 МКУ, якщо рахунок сплачено, декларантом для підтвердження митної вартості подаються банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - згідно статті 368 МКУ при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Таким чином, згідно частини 6 статті 54 МКУ, не подані основні документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість.

Також у рішенні вказано, що надані документи для підтвердження митної вартості містять розбіжності, а саме: копія митної декларації країни відправлення не містить її перекладу, в коносаменті №YMLUM350061790 від 17.05.2020р. відсутня інформація щодо умов сплати фрахту «Collect» чи «Prepaid», що в свою чергу може вплинути на рівень митної вартості товару. У інвойсі №UA-603315 від 12.05.2020р. у прикінцевій частині зазначено «Проплата, якщо вона застосовується повинна прямо та безперечно означати доставку транспортного засобу в порт Одеса (України) на умовах DAT- Інкотермс-2020», що суперечить даним у інвойсі, зазначеним у графі «Умови поставки» - CFR Odessa Ukraine.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що декларантом до митного органу надані всі необхідні документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а тому коригування цієї митної вартості є неправомірним.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів наведений в ч.2 цієї статті.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Статтею 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема, неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу) та неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до положень ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно приписів ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Стаття 57 МК України встановлює, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частиною 2 ст. 58 МК України визначено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно з ч.4 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч.5 ст.58 МК України).

Відповідно до положень ст.60 МК України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Таким чином, з аналізу положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган здійснює контроль заявленої декларантом митної вартості шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості; має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості та в разі виникнення сумніву щодо правильності зазначеної митної вартості товару має повноваження витребувати додаткові документи, які дають змогу об`єктивно підтвердити заявлену декларантом митну вартість.

Однак, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 року у справі №21-127а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах.

В рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем, в якості підстав для його прийняття зазначено, про те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично була сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зокрема, відповідач посилався на те, що у наданих до митного оформлення документах відсутня будь-яка інформація, що містить відомості про вартість перевезення оцінюваного товару, фрахту, а також страхування, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення його митної вартості.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:

Пунктом 4.1 контракту №251430 від 01.04.2020 року визначено, що поставка товару здійснюється на умовах CFR Ukraine/Chornomorsk/Odessa/Yuzhhiy (відповідно до "Інкотермс-2010").

Згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 термін CFR означає, що продавець зобов`язаний сплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, однак ризик втрати або ушкодження товару, а також ризик будь-якого збільшення витрат, що виникають після переходу товаром борту судна, переходить з продавця на покупця в момент переходу товару через поручні судна в порту відвантаження. За умовами CFR на продавця покладаються обов`язки з очищення товару від мит для його вивезення.

Як вбачається з матеріалів справи, що поставка товару здійснювалась на умовах CFR Ukraine/Chornomorsk/Odessa/Yuzhhiy (Інкотермс 2010), що відповідає умовам контракту укладеного ТОВ «ВЕДАНТА-АГРО» та компанією «LC MOTORS». Таким чином, вартість автомобілю, яка вказана в інвойсі, включає в себе всі витрати, необхідні для доставки останнього в порт призначення, в тому числі його транспортування по території країни відправлення, а також робіт пов`язаних із завантаженням (фрахту).

З приводу витрат на страхування, судова колегія зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч. 2 ст. 77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірність прийнятих ним рішень, не доведено, що ТОВ «ВЕДАНТА-АГРО» понесло витрати на страхування.

При цьому, колегія суддів зазначає, що п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України передбачає необхідність подання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, лише у випадку, якщо страхування товару здійснювалося.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що посилання митного органу, в якості підстав для коригування митної вартості товарів, на ненадання позивачем документів у підтвердження вартості страхування товарів, також є необґрунтованими.

З приводу посилань апелянта, що надані декларантом документи у підтвердження митної вартості товару містять розбіжності, а саме: в коносаменті №YMLUM350061790 від 17.05.2020р. відсутня інформація щодо умов сплати фрахту «Collect» чи «Prepaid», що в свою чергу може вплинути на рівень митної вартості товару. У інвойсі №UA-603315 від 12.05.2020р. у прикінцевій частині зазначено «Проплата, якщо вона застосовується повинна прямо та безперечно означати доставку транспортного засобу в порт Одеса (України) на умовах DAT- Інкотермс-2020», що суперечить даним у інвойсі, зазначеним у графі «Умови поставки» - CFR Odessa Ukraine.

Судова колегія зазначає, що розбіжність встановлена митним органом в коносаменті, з приводу умов сплати фрахту «Collect» чи «Prepaid», спростовується наданими декларантом до митного оформлення документами, зокрема п. 4.1 контракту №251430 від 01.04.2020р., комерційним інвойсом та пакувальним листом від 12.05.2020р. №UA-603315, а також експортною декларацією від 14.05.2020р., за змістом яких поставка товару здійснювалась на умовах CFR Odessa Ukraine.

З приводу доводів апелянта, що позначка «Проплата» у прикінцевій частині інвойсу №UA-603315 від 12.05.2020р. свідчить, що доставка транспортного засобу в порт Одеса (України) мала здійснювалась на умовах DAT-Інкотермс-2010», що суперечить даним інвойсу, зазначеним у графі «Умови поставки» - CFR Odessa Ukraine, судова колегія зазначає, що вказані вище розбіжності є лише припущеннями митного органу, які непідтверджені жодними доказами, водночас з наявних у справі документів вбачається обрання сторонами умови поставки придбаного позивачем товару - CFR Ukraine/Chornomorsk/Odessa/Yuzhhiy (Інкотермс 2010).

Що стосується посилань Митниці на ненадання декларантом додатково витребуваних доказів, зокрема: 1) банківські платіжні документи, як стосуються сплати фактурної вартості ктз, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; 2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахування вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, слід зазначити, що частина з перелічених документи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 53 МК України, не є основними та обов`язковими документами, які підтверджують митну вартість товарів, та надаються на письмову вимогу митниці виключно у випадку їх наявності у декларанта.

При цьому, судова колегія зазначає, що неподання декларантом перелічених вище документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Варто зазначити, що рішення про коригування митної вартості товару, яке є предметом спору у даній справі, не містить інформації, який саме товар було використано в якості джерела інформації, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, відсутнє її коригування, не зазначені факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості тощо.

Колегія суддів зазначає, що наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено, що надані для митного оформлення товару документи не містять розбіжностей, в них відсутні ознаки підробки та вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення митного органу є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивачем надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозяться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу.

Натомість, митним органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, не спростовано дійсність поданих до митного оформлення документів, достовірність і об`єктивність зазначених відомостей, не доведено наявності підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а також застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів, не надано доказів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не дотримано передбаченого ст. 57 МК України порядку визначення митної вартості товару.

Отже, позовні вимоги ТОВ ВЕДАНТА-АГРО про визнання протиправними та скасування рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UА500500/2020/000008/1 від 07.07.2020 р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2020/01296 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу стягнутих судом першої інстанції витрат зі сплати професійної правничої допомоги, судова колегія зазначає.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною 1 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 ст. 134 КАС України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та обсяг судових витрат визначено у ч. 3 ст. 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, представником позивача Адвокатським об`єднанням «МИТНІ АДВОКАТИ» в особі партнера Єршова Руслана Володимировича до суду було надано повний, необхідний та достатній перелік документальних доказів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених витрат на правничу допомогу у відповідності до положень чинного законодавства та судової практики, зокрема: договір про надання правової допомоги №19/ОД від 23.07.2020, додаткову угоду №1 до Договору від 30.07.2020, платіжне доручення № 46 від 14 серпня 2020 року, акт наданих послуг від 09.11.2020.

Так, згідно акту наданих послуг від 09 листопада 2020 року адвокатом надано послуги: інтерв`ювання, надання юридичної консультації та підготовка правової позиції щодо оскарження рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - (4 год.), збір матеріалів, вивчення та аналіз документів митного оформлення, документів з питань придбання товару (8 год.) - 6 000 грн.; - вивчення судової практики в аналогічних справах, підготовка та подання до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви, клопотання витребування доказів (9 год.) - 15 000 грн.; підготовка та подання до суду у справах №420/8095/20; №420/8404/20; №420/8405/20; №420/8406/20; №420/8407/20; №420/8408/20; №420/8409/20; №420/8410/20; №420/8411/20; №420/8412/20; №420/8413/20; №420/8414/20; №420/8415/20; №420/8416/20; №420/8417/20; №420/8418/20; №420/8419/20; №420/8420/20 клопотань про долучення доказів, клопотань про ознайомлення з матеріалами справ, клопотань про виправлення описок, клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору, клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (4 год.) - 3 000 грн.; ознайомлення з матеріалами справ №420/8095/20; №420/8404/20; №420/8405/20; №420/8406/20; №420/8407/20; №420/8408/20; №420/8409/20; №420/8410/20; №420/8411/20; №420/8412/20; №420/8413/20; №420/8414/20; №420/8415/20; №420/8416/20; №420/8417/20; №420/8418/20; №420/8419/20; №420/8420/20 (1,5 год.) - 1 000 грн., загальною сумою на 25 000 грн. (18 проваджень по 1388,89 грн.)

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в користь позивача підлягає стягненню обґрунтований розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 1 388,89 грн., що є спів мірною зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги Чорноморської митниці Держмитслужби та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2020р., та додаткового рішення від 27.11.2020 р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2020р., та додаткове рішення від 27.11.2020 р. без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Судді: А.Г. Федусик

О.А. Шевчук