Справа № 360/679/21
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/679/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також - позивача) до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (далі також - відповідач, УПФУ в Попаснянському районі), відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 21.01.2019 по 31.01.2020;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 21.01.2019 по 31.01.2020.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач має статус тимчасово переміщеної особи.

Рішенням Першого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2020 у справі 360/1657/19 позов позивача до УПФУ в Попаснянському районі Луганської області задоволено, скасовано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 у справі № 360/1657/19 та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 29.01.2019 без номеру «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гр. ОСОБА_1 ». Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати до страхового та пільгового стажу періоди роботи: з 01.09.1983 по 05.01.1987 навчання в СПТУ-44 м. Єнакієве, шахта «Вуглегірська»; з 15.05.1987 по 06.06.1989 проходження військової служби в Радянській армії; на шахті «Вуглегірська» ДП «Орджонікідзевугілля»: з 22.01.1987 по 04.05.1987 машиністом електровозу підземним; з 31.07.1989 по 18.03.1990 та з 19.03.1990 по 26.05.1994 машиністом електровозу з повним робочим днем під землею, учнем гірничого очисного вибою з повним робочим днем під землею, гірничим очисного вибою підземним з повним робочим днем під землею, прохідником з повним робочим днем під землею, учнем прохідника підземним, забійником з повним робочим днем під землею; з 06.02.1995 по 30.04.1995, з 01.11.1995 по 31.12.1995 учнем гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею, гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею; з 01.01.2014 по 31.12.2014 забійником ВМ підземним VI розряду з повним робочим днем під землею. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити позивачу за заявою від 21.01.2019, зареєстрованою за № 70, пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21.01.2019.

Відповідач рішення в частині повторного розгляду заяви та зарахування періодів роботи до стажу виконав, призначив та нарахував пенсію, однак заборгованість з пенсії за період з 21.01.2019 по 31.01.2020 не виплатив.

На неодноразові усні звернення позивача телефоном відповідач не реагував, у зв`язку з чим позивач звернувся зі скаргою на Урядову гарячу лінію, за результатом якої було надано лист.

У листі від 01.02.2021 Головне управління ПФУ в Луганській області повідомило, що УПФУ в Попаснянському районі виплатить заборгованість з пенсії за зазначений вище період буде виплачено виключно за умови, якщо КМУ затвердить спеціальний порядок, оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою

З посиланням на норму частини другої статті 46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, позивача вважає, що невиплата пенсії позивачу за період з 21.01.2019 по 31.01.2020 є протиправною, а тому звернувся з цим позовом до суду і є підстави задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 15.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) (арк. спр. 21-22).

Відповідач заперечував проти задоволення вимог, про що подав відзив на позовну заяву (арк. спр. 36-37), в якому зазначив таке.

ОСОБА_1 на обліку в Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області знаходиться з 21.01.2019, тобто з дати, коли йому на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 було призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За даними паспорта НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», зі змінами , внесеними згідно розпоряджень КМУ, місто Вуглегірськ Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Порядок та умови отримання пенсії особам, які зареєстровані на тимчасово окупованій території України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, передбачений Законом України від 20.10.2014 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637, відповідно до яких пенсія та заборгованість особам, які перебувають в районі проведення антигерористичної операції, виплачується після їх звернення з заявою до будь-якого органу Пенсійного фонду України за місцем знаходження особи на території підконтрольній Україні та надання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 923-14959 від 12.06.2017, виданою Управлінням соціального захисту населення Попаснянської РДА.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України.

На виконання рішення Першого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019, прийнятого за апеляційним переглядом, отриманого відповідачем 21.11.2019, управлінням проведено перерахунок пенсії позивача з 21.01.2019, тобто з дати її призначення.

Починаючи з лютого 2020 року, ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 11804,59 грн.

Сума пенсій, нарахованих на виконання рішення суду від 13.11.2019 у справі № 360/1657/19 за період з 21.01.2019 по 31.01.2020, нараховано на окрему виплатну відомість («рішення суду банк борги»).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 5 листопада 2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами та доповненнями) «суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

Такий порядок Кабінетом Міністрів України до теперішнього часу не визначений.

Оскільки рішенням Першого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі № 360/1657/19 не встановлено окремого порядку проведення виплати пенсії, нарахованої позивачу за рішенням суду, суми пенсії за період з 21.01.2019 по 31.01.2020 обліковуються в управлінні Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області та будуть виплачені на умовах окремого порядку, після його визначення Кабінетом Міністрів України.

Щодо вимоги позивача визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 21.01.2019 по 31.01.2020 управління не згодне та зазначає, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України.

Пенсійний фонд України, у тому числі і управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області, у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виплата пенсії за минулі періоди здійснюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 5 листопада 2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами та доповненнями). У відповідності до статті 117 Конституції України постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України також є обов`язковими до виконання.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 21.01.2019 по 31.01.2020 не згодні та зазначаємо, що виплата пенсії позивачу здійснювалась управлінням з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 5 листопада 2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами та доповненнями).

До теперішнього часу окремий порядок виплати пенсії за минулий період Кабінетом Міністрів України не визначено, тому зазначені суми обліковуються в управлінні Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області та будуть виплачені після затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку або надання додаткових роз`яснень.

Слід зазначити, що відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 «Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсій у 2019 році», фінансування пенсійних виплат здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України, тобто фінансування пенсійних виплат в управлінні Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області здійснюється головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.

Для вирішення питання сплати заборгованості ОСОБА_1 відповідач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з проханням надати дозвіл на виплату.

При вирішенні питання щодо витрат, пов`язаних з даним позовом, просить врахувати, що відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків (частини єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та використовується на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Згідно з частиною другої статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

З огляду на вищенаведене, УПФУ в Попаснянському районі вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 12.06.2017 № 923-14959 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач перемістився за адресою: АДРЕСА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 (арк. спр. 9-16).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 по справі № 360/1657/19 позов адвоката Григоренка Дмитра Павловича в інтересах ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 29.01.2019 без номеру «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гр. ОСОБА_1 ». Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 за його заявою від 21.01.201 зареєстрованою за № 70 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21.01.2019. У задоволенні позовних вимог про зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати до страхового та пільгового стажу певні періоди навчання, служби в армії та роботи у структурному підрозділі «Шахта «Вуглегірська» державного підприємства «Орджонікідзевугілля» відмовлено (акр. спр. 52-62).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 задоволено частково. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 у справі № 360/1657/19 скасовано. Прийнято нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 29.01.2019 без номеру «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гр. ОСОБА_1 ». Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу періоди роботи: з 01.09.1983 по 05.01.1987 навчання в СПТУ-44 м. Єнакієве, шахта «Вуглегірська»; з 15.05.1987 по 06.06.1989 проходження військової служби в Радянській армії; на шахті «Вуглегірська» ДП «Орджонікідзевугілля»: з 22.01.1987 по 04.05.1987 машиністом електровозу підземним; з 31.07.1989 по 18.03.1990 та з 19.03.1990 по 26.05.1994 машиністом електровозу з повним робочим днем під землею, учнем гірничого очисного вибою з повним робочим днем під землею, гірничим очисного вибою підземним з повним робочим днем під землею, прохідником з повним робочим днем під землею, учнем прохідника підземним, забійником з повним робочим днем під землею; з 06.02.1995 по 30.04.1995, з 01.11.1995 по 31.12.1995 учнем гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею, гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею; з 01.01.2014 по 31.12.2014 забійником ВМ підземним VI розряду з повним робочим днем під землею. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 за його заявою від 21.01.2019 зареєстрованою за № 70 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21.01.2019 (арк. спр. 63-71).

З 21.01.2019 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір якої станом на 01.02.2021 складає 11803,99 грн (арк. спр. 39, 45-47).

У листі від 23.02.2021 № 1200-010202-9/5910 на запит УПФУ в Попаснянському районі від 28.02.2020 № 2269/03-01 Головне управління ПФУ в Луганській області повідомило, що суму Пенсій нарахованих на виконання рішення суду від 13.11.2019 по справі № 360/1657/19 за період з 21101.2019 по 31.01.2020 обліковано в управлінні га нараховано на окрему виплатну відомість («рішення суду банк борги»). Оскільки рішенням Першого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2020 по справі № 360/1657/19 не встановлено окремого порядку проведення виплати пенсії нарахованої за рішенням суду, суми пенсії, які обліковано в органі, що здійснює пенсійні виплати, виплачуються на умовах окремого порядку, який буде визначено Кабінетом Міністрів України (арк. спр. 48).

Відповідно до довідки УПФУ в Попаснянському районі без дати та без № ОСОБА_1 пенсія за період з 21.01.2019 по 31.01.2020 не виплачена (арк. спр. 40).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо невиплати заборгованості по пенсії за періоди з 21.01.2019 по 31.01.2020.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії за минулі періоди, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

До даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплені основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22.11.2014.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Враховуючи те, що припинення виплати пенсії позивачу сталося внаслідок бойових дій на території Луганської області, тобто не з вини пенсіонера, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на виплату йому пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.

Враховуючи, що позивач має право на виплату пенсії, проте, станом на час розгляду та вирішення даної справи відповідачем не надано доказів здійснення виплати заборгованості з пенсії, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив в даному випадку протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Пічкур проти України» зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено у пункті 333 цього рішення: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації, держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією».

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії з 21.01.2019 по 31.01.2020.

Разом з цим, враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу, суд, з метою відновлення порушених права позивача, вважає за необхідне зобов`язати УПФУ в Попаснянському районі виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 05.04.2020 по 31.10.2020.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що виплата заборгованості позивачу буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття, при цьому керується підзаконним нормативно-правовим актом - постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Суд вважає таку підставу неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлені законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин щодо виплати пенсії пенсіонерам слід застосовувати норми Закону №1058-IV, які мають вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Під час розгляду справи було достовірно встановлено, що відповідач порушив строки виплати пенсії в повному обсязі позивачу з власної вини, оскільки застосував положення Порядку № 637 без належного врахування та застосування положень частини другої статті 46 Закону № 1058, які мають вищу юридичну силу та підлягали аналізу та застосуванню в першу чергу.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для невиплати пенсії позивачу за періоди з 21.01.2019 по 31.01.2020, таким чином вказана заборгованість пенсії позивачу повинна бути виплачена без відтермінування на невизначений час.

Посилання відповідача на постанову Правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 (далі - постанова № 27-1), в якій зазначено, що з 01.01.2019 фінансування пенсійних виплат здійснюється головним управлінням Пенсійного фонду України в областях, як неможливість самостійно укладати договори з відділеннями Укрпошти, є незмістовним з таких підстав.

Суд вважає таку підставу неприйнятною, виходячи з наступних підстав.

Постанова № 27-1 не пройшла державної реєстрації, передбаченої для всіх нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів відповідно до статті 117 Конституції України, Указу Президента України від 03.10.1992 №493/98 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 й Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 №34/5.

Відповідно до пункту 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 (надалі - Положення №731), державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що:

а) зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, міжнародними договорами України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації;

б) мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Пунктом 15 Положення №731 встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування.

У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Постанова № 27-1 була прийнята Правлінням Пенсійного фонду України з метою забезпечення стабільного фінансування та виплати пенсій, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України.

Таким чином, відповідно до норм Положення №731 Постанова № 27-1 має міжвідомчий характер, у зв`язку з чим повинна була пройти обов`язкову державну реєстрацію та офіційне опублікування. Оскільки такої процедури виконано не було, посилання позивача на вказану Постанову № 27-1 є незмістовне та нормативно не обґрунтовано.

Крім того, відповідно до змісту Постанови № 27-1 вона регулює питання фінансування та виплати пенсій виключно головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, в тому числі і в Луганській. Вказана постанова ніяким чином не регулює та не встановлює або виключає повноваження інших пенсійних органів, в тому числі управлінь Пенсійного фонду України в містах.

Таким чином, посилання відповідача на Постанову № 27-1 як на документ, який встановлює фінансування для УПФУ в Попаснянському районі виключно головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області не відповідає тексту самої Постанови № 27-1 та розцінюється судом як намагання ввести суд в оману.

Як наслідок, саме УПФУ в Попаснянському районі відповідно до норм законодавства та відомчих актів є належним органом, на якого законом покладений обов`язок щодо своєчасного нарахування та виплати призначеної пенсії конкретній особі.

Позиція відповідача стосовно стягнення за рахунок асигнувань УПФУ в Попаснянському районі судового збору та відсутність, на його думку, правових підстав для такого стягнення з урахуванням положень частин першої та другої статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є хибною з огляду на таке.

Судовий збір є видом судових витрат, питання розподілу якого врегульовано главою 8 Кодексу адміністративного судочинства України та нормами Закону України «Про судовий збір». Питання стягнення судового збору не є позовними вимогами, а в обов`язковому порядку вирішується судом при вирішенні справи по суті.

Як наслідок, посилання відповідача на положення статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при вирішенні питання про розподіл судового збору є безпідставним.

Що стосується вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зауважує на таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн (арк. спр. 8).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі пункту 1 частини першої статті 371 КАС України, яким закріплено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, рішення суду слід звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 2, 8, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (ідентифікаційний код: 21792608, місцезнаходження: 93300, Луганська обл., Попаснянський район, м. Попасна, вул. Шкільна, буд. 2) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості з пенсійних виплат задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за віком за період з 21.01.2019 по 31.01.2020.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком за період з 21.01.2019 по 31.01.2020.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця