Справа № 500/3139/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 500/3139/20 пров. № А/857/857/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року, ухвалене суддею Шульгач М.П. у м. Тернополі у справі № 500/3139/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати постанову від 08.07.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62507011.

У обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає те, що 08.07.2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження № 62507011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Авантус Україна» коштів в сумі 17180,43 грн.

Позивачка вважає, що вказані постанови прийняті приватним виконавцем з порушенням правил територіальної підвідомчості визначених частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими, приватний виконавець приймає виконавчі документи, зокрема, за місцем проживання боржника та додає, що зареєстрованим місцем проживання боржника є: АДРЕСА_1 . Натомість, територією діяльності приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни є місто Київ.

На основі цього, позивачка зробила висновок про те, що відповідач протиправно виніс оскаржену постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором. На думку позивачки, належним способом захисту порушеного права є скасування вказаної вище постанови.

Позиція відповідача у справі зводиться до того, що у виконавчому написі нотаріуса, як адреса проживання позивачки, зазначена: АДРЕСА_2 . У заяві про примусове виконання виконавчого документа стягувач просив відкрити виконавче провадження за адресою проживання позивачки.

Відповідач звертає увагу на те, що приватний виконавець, згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження», до відкриття виконавчого провадження позбавлений права вчиняти виконавчі дії, в тому числі встановлювати дійсну адресу знаходження чи перебування боржника, відмінну від тої, яка зазначена у виконавчому документі.

Тому відповідач вважає, що не порушив норми Закону України «Про виконавче провадження», які визначають територіальну підвідомчість приватного виконавця.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржила позивачка, яка просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначає те, що суд першої інстанції при вирішенні справи та прийнятті оскарженого рішення порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини справи.

Таку позицію позивачка пояснює тим, що приватний виконавець зобов`язаний вживати, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», заходів щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Натомість, на думку позивачки, приватний виконавець, відкриваючи виконавче провадження, мав перевірити дійсну адресу проживання позивачки. Водночас, суд першої інстанції не переконався у вчиненні виконавцем цих дій. На думку позивачки, приватний виконавець порушив правила територіальної підвідомчості, оскільки зареєстрованим місцем проживання позивачки є: АДРЕСА_1 , а територіальним округом діяльності відповідача є місто Київ.

Позивачка у апеляційній скарзі також звернула увагу на те, що юридичне значення для вчинення певних дій має фактичне місце проживання/перебування особи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 20.06.2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. виніс виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі під номером 1114, про стягнення з ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», місцезнаходження: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 90А, коштів в сумі 17180,80 грн.

07 липня 2020 року приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна отримала заяву стягувача, товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус України» про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса, у якій адресу проживання боржника стягувач вказав: АДРЕСА_4 .

08 липня 2020 року приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 62507011, щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. № 1114 від 20.06.2020 року.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, з дотриманням правил, які визначають територіальну підвідомчість приватного виконавця щодо виконання виконавчого документа, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановленні Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1404 визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У частині 3 статті 26 Закону № 1404 зазначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1404 передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року № 1403-VII (далі Закон № 1403) приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Отже стягувач вправі обирати місце виконання виконавчого документа між місцем проживання та місцем перебування боржника, якщо у виконавчому документі є про це відомості.

Апеляційний суд встановив, що виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни є місто Київ.

У виконавчому написі нотаріуса № 1114 від 20 червня 2020 року вказано адресу зареєстрованого місяця проживання позивачки: АДРЕСА_3 та місце проживання: АДРЕСА_4 .

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та норми матеріального права, апеляційний суд вважає, що приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна не порушила правила територіальної підвідомчості щодо виконання виконавчого документа, визначені Законом № 1404 та Законом № 1403, оскільки у виконавчому документі вказана адреса місця проживання позивачки: АДРЕСА_4 і стягувач у заяві просив відкрити виконавче провадження та проводити виконавчі дії саме за цією адресою.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» не дають приватному виконавцю до відкриття виконавчого провадження можливості вчиняти виконавчі дії, зокрема перевіряти фактичне місце проживання боржника. Приватний виконавець зобов`язаний оперувати лише тією інформацією, яка зазначена у виконавчому документі.

Таким чином, приватний виконавець, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, діяла в межах норм Закону України «Про виконавче провадження».

За цих обставин, апеляційний суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 500/3139/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 02.03.2021 року