Справа № 640/31878/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

Суддів Земляної Г.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, відповідач), в якому просила суд:

- визнати незаконними дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати (затримки/першкоджанні у виплаті) гарантованої суми вкладу та такими, що порушують норми ст. 24 (дискримінація), ст. 41 (гарантія права власності) Конституції України;

- визнати права позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (гарантовану суму відшкодування), яка згідно з договорами банківського вкладу (депозиту) рахунок № НОМЕР_1 становить 200 000 (двісті тисяч) гривень;

зобов`язати Фонд гарантування вкладів внести дані позивача до загального реєстру вкладників;

- стягнути з відповідача гарантовану Законом України суму відшкодування у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень;

- стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційне збільшення) у розмірі 82 759,06 (вісімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 06 копійок;

- стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання (штрафні санкції) у розмірі 25 934,43 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) грн. 43 копійки;

- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 статті 169 КАС України.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 300, 304 КАС України, не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 28 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Відмовлено ОСОБА_1 у звільненні від сплати судового збору. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків - протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме : оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 7 609,33 грн.; оригіналів або належним чином засвідчених копій доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача; уточненої позовної заяви, в тексті якої привести зміст позовних вимог у відповідність до вимог ч. 1 ст. 5, п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України. Попереджено позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до пункту 1 частини третьої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

04 січня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, в якому ОСОБА_1 вказує, що вона як споживач фінансових послуг має право на звільнення від сплати судового збору на підставі пп. 22 ч. 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

У зв`язку з не виконанням ОСОБА_1 вимоги ухвали суду від 28 грудня 2020 року щодо надання оригіналів або належним чином засвідчених копій доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача; надання уточненої позовної заяви, в тексті якої привести зміст позовних вимог у відповідність до вимог ч. 1 ст. 5, п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України, а також у зв`язку з визнанням судом необґрунтованим клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ч. 1, 2 і 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Відтак, у встановлений судом строк позивачем недоліків позовної заяви не усунуто,що стало підставою для її повернення ОСОБА_1 згідно п.1 ч. 4 статті 169 КАС України.

При цьому, повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку положення статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" не можливо застосувати до спірних правовідносин та звільнити позивача від сплати судового збору, оскільки відповідач у спірних правовідносинах виступає суб`єктом владних повноважень, який виконує публічно-правові функції та не є надавачем послуг, а позивач не є споживачем у цих правовідносинах.

Колегія суддів лише частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» 20 травня 2016 року укладено договір № 980-051-000243604 банківського рахунку "Перше знайомство" та відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

Крім того, між позивачем та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 04 травня 2016 року укладено договір №980-051-000232076 на суму - 579215,80 грн.

19 травня 2016 року протягом операційного дня з рахунку ТОВ «ІРЦ» на поточний рахунок № НОМЕР_2 перераховано 579 215,80 грн з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-051-000232076 від 04 травня 2016 року» та 5608,45грн. з призначенням платежу «оплата процентів згідно з договором №980-051-000232076 від 04 травня 2016 року».

20 травня 2016 року позивачем отримано через касу відділення з поточного рахунку № НОМЕР_3 суму в розмірі 384 824,00грн та суму в розмірі 200 000,00грн. Позивачем перераховано на свій рахунок № НОМЕР_4 , які оформлені на депозит згідно договору №980-051-000243604 від 20 травня 2016 року.

За твердженням відповідача, спірна суму депозиту позивача за договором №980-051-000243604 від 20 травня 2016 року надійшла з рахунку ТОВ «ІРЦ» та є лише внутрішнім відображенням у бухгалтерському обліку без фактичного перерахування коштів, здійснена на підставі нікчемної операції з перерахунку, а тому сума в розмірі 200 000,00грн не є банківським вкладом в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві від 06 травня 2020 року, яке набрало законної сили, у справі №640/16338/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» щодо не включення даних ОСОБА_1 до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» внести дані ОСОБА_1 до переліку (реєстру рахунків) як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , яка має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу №980-051-000243604 «Перше знайомство» на суму 200000,00грн для внесення даних про ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

При вирішенні питання щодо поширення на позивача норми статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо звільнення останнього від сплати судового збору за подання адміністративного позову, необхідно розмежовувати питання здійснення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб функцій, як суб`єктом владних повноважень, який виконує публічно - правові функції та не є надавачем послуг, а також як виконання фінансових послуг, які виникли між споживачем та банком.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції аргументовано не було розмежовано вищезазначені обставини, та надано висновок, що в даному випадку відповідач у спірних правовідносинах виступає суб`єктом владних повноважень, який виконує публічно - правові функції та не є надавачем послуг, а позивач не є споживачем у цих правовідносинах.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками й продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовані положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII (далі за текстом також Закон № 1023-XII), який встановлює права споживачів, визначає механізм їхнього захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до п.5 ч.1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 статті 1058 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22).

Колегія суддів зауважує, що у своїй постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при зверненні до суду з позовом про стягнення з Фонду майнової відповідальності за договором банківського вкладу позивач як споживач фінансових послуг звільняється від сплати судового збору за ч.3 статті 22 Закону № 1023-XII не тільки при поданні позовної заяви, а й на наступних стадіях цивільного процесу.

З огляду на зазначене, вкладник (споживач фінансових послуг), звертаючись до суду з позовом до банку (виконавця фінансових послуг) за захистом своїх порушених прав, зокрема, через неналежне виконання договору банківського вкладу, звільняється від сплати судового збору на підставі ч.3 статті 22 Закону № 1023-XII.

Суд також наголошує, що дія наведеної норми поширюється і на спори, які виникають між вкладниками банку та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб під час здійснення останнім владних управлінських функцій, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами на підставі п.4 ч.2 статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тобто, в контексті вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», колегія суддів дійшла висновку, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їхнім виконавцем, який відповідає за неналежне надання цих послуг, а тому вкладник, звертаючись до суду з позовом, пов`язаним з порушенням його прав за договором банківського вкладу, звільняється від сплати судового збору на підставі ч.3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судова колегія звертає увагу, що вказана позиція також викладена в ухвалах Верховного Суду від 06 жовтня 2010 року по справі № 160/5223/19 та від 19 жовтня 2020 року по справі № 280/1043/20, постановах від 09 квітня 2020 року по справі №826/14519/18, від 16 вересня 2020 року по справі №761/24881/16.

В той же час слід врахувати, що відповідно до ч. 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.4 ч.5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було виконано вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року в частині надання оригіналів або належним чином засвідчених копій доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, а також в частині надання уточненої позовної заяви, в тексті якої необхідно було привести зміст позовних вимог у відповідність до вимог ч. 1 ст. 5, п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України.

При цьому, жодних пояснень щодо невиконання вказаних вимог суду позивачем не надано ані в клопотанні, поданому до суду першої інстанції, ані в апеляційній скарзі, зокрема, не висловлено незгоду з такими вимогами, на зазначено про їх безпідставність, необґрунтованість тощо. У зв`язку з наведеним колегія суддів робить висновок, що апелянтом вимоги суду першої інстанції щодо приведення позовної заяви у відповідність до п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України не оспорено, однак і не виконано.

Відповідно до ч. 1,2 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно п.1 ч.4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи, що позивач у встановлений судом строк вимоги ухвали суду про залишення позову без руху не виконав, недоліки позовної заяви не усунув, така позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Таким чином, оспорювана ухвала відповідає вимогам процесуального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 02 березня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев