Справа № 620/3335/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3335/20 Суддя першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на проголошене о 11 годині 27 хвилині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року, повний текст якого складено 25 листопада 2020 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Престиж Гарант» до Головного управління ДПС у Чернігівській області, Державної податкової служби України про скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Престиж Гарант» (далі - Позивач, ТОВ «Агро Престиж Гарант») звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі - Відповідач-1, ГУ ДПС у Чернігівській області), Державної податкової служби України (далі - Відповідач-2, ДПС України) про:

- скасування рішення комісії ГУ ДФС у Чернігівській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК або відмову в такій реєстрації, №1457909/40865906 від 17.02.2020 року про відмову у реєстрації розрахунку коригування №17 від 29.08.2019 року до податкової накладної №98 від 31.05.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язання ДПС України зареєструвати розрахунок коригування кількісних та якісних показників №17 від 29.08.2019 року до податкової накладної №98 від 31.05.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою направлення його до органу ДФС.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 року позов задоволено. Крім того, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 4 204,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що рішення про зупинення реєстрації розрахунку коригування не містить у собі конкретно визначеного критерію ризиковості платника податків, а також вичерпного переліку документів, які йому необхідно подати. Крім іншого, зауважив, що надані ТОВ «Агро Престиж Гарант» документи надавали можливість контролюючому органу здійснити реєстрацію розрахунку кількісних і якісних показників до податкової накладної, а в оскаржуваному рішенні не вказано, з якими порушеннями законодавства складена товарно-транспортна накладна.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що зупинення реєстрації розрахунку коригування було здійснено у відповідності до п. 1.6 Критеріїв ризиковості платника податків, визначених у листі ДФС України від 05.11.2018 року, а надання ТОВ «Агро Престиж Гарант» складеної з порушенням вимог чинного законодавства товарно-транспортної накладної унеможливлювало підтвердження реальності господарських операцій та, як наслідок, реєстрацію розрахунку коригування до податкової накладної. Окремо підкреслює на безпідставності стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідної заяви ТОВ «Агро Престиж Гарант» до суду не подавалося, а жодні документи на підтвердження понесення відповідних витрат відповідачам не надсилалися.

Після усунення визначених в ухвалі від 25.01.2021 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.03.2021 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що 04.03.2019 року ТОВ «Агро Престиж Гарант» укладено з СКГ «Миколаївський» договір поставки на умовах товарного кредиту № 28, за умовами якого Позивач мав поставити товар, а покупець мав оплатити товар за ціною, визначеною згідно специфікації до договору. Термін оплати товару також визначений у Специфікаціях до договору (а.с. 17-22).

Поставка товару покупцю - СКГ «Миколаївський» здійснювалася згідно договору про надання транспортних послуг від 02.06.2019 року № 2 (а.с. 15-16).

Судом першої інстанції також встановлено, що на виконання умов вищезазначеного договору від 04.03.2019 року №28 Позивач поставив на адресу свого контрагента товар, що підтверджується платіжними дорученнями, видатковою накладною і товарно-транспортною накладною (а.с. 23-26).

Крім того, ТОВ «Агро Престиж Гарант» складено на адресу СКГ «Михайлівський» податкову накладну від 31.05.2019 року №98 (а.с. 7), яку було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних 14.06.2019 року (а.с. 8).

Також до вказаної накладної Позивачем подано для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 29.08.2019 року № 17 (а.с. 9).

Разом з тим, 13.09.2019 року ТОВ «Агро Престиж Гарант» отримано квитанцію про прийняття документу та зупинення реєстрації податкової накладної, оскільки остання відповідає вимогам п. 1.6 п. 1 «Критеріїв ризиковості платника податку». Крім того, у даній квитанції запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 10).

Як встановлено судом першої інстанції, Позивачем засобами електронного зв`язку 13.09.2019 року направлено Відповідачу-1 повідомлення про надання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено, до якого було додано документи та пояснення щодо даної господарської операції (а.с. 14-28).

За наслідками розгляду пояснень Позивача Комісією, яка приймає рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних прийнято рішення від 17.02.2020 року №1457909/40865906 про відмову у реєстрації розрахунку коригування від 29.08.2019 року №17 до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних з підстав надання платником податку копій документів, складених із порушенням законодавства, а саме - товарно-транспортної накладної (а.с. 12-13).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз ст. ст. 187, 201 Податкового кодексу України, Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №1246 (далі - Порядок №1246), а також Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №117 (далі - Порядок №117), п. 1.6 Критеріїв ризиковості платника податків, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутність належного обґрунтування Відповідачем-1 підстав відмови у реєстрації поданого Позивачем розрахунку коригування до податкової накладної за умови подання товариством всіх необхідних документів на підтвердження здійснення господарської операції має своїм наслідком скасування оскаржуваного рішення із покладенням на ДПС України обов`язку із вчинення дій щодо реєстрації розрахунку коригування. Також суд вказав на необхідність стягнення з Відповідача-2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Положеннями п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України передбачено, що 192.1. Якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:

постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;

отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до п. 2 Порядку №1246 податкова накладна - це електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно п. 12 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Пунктом 13 Порядку № 1246 передбачено, що за результатами перевірок, визначених п. 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Дане положення кореспондує п. 201.16 ст. 201 ПК України.

Приписи п. 14 Порядку №117, який був чинний на момент подання розрахунку коригування, визначають, що перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Разом з тим, судовою колегією враховується, що окремими положеннями Порядку № 117 не визначено конкретних критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, натомість на підставі пункту 10 цього Порядку зобов`язано Державну фіскальну службу України визначити такі критерії та погодити їх з Міністерством фінансів України.

Як було зазначено ГУ ДПС у Чернігівській області у відзиві на позов та вказано останнім в апеляційній скарзі, до спірних правовідносин були застосовані критерії ризиковості платника податку, які затверджені в.о. голови ДФС України 05.11.2018 року за погодженням з Міністерством фінансів України від 31.10.2018 року.

Підпункт 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку, які затверджені в.о. голови ДФС України 05.11.2018 року за погодженням з Міністерством фінансів України від 31.10.2018 року, містить сім підстав можливості віднесення платника податків до ризикових. Водночас, контролюючим органом всупереч вимог п. 13 Порядку №117 не конкретизовано, саме на якій підставі ТОВ «Агро Престиж Гарант» було відносено до ризикових, що, у свою чергу, позбавило платника податків можливості визначити межі необхідних документів та пояснень щодо господарської операції.

Крім того, застосовуючи критерії ризиковості, визначені у листі ДФС від 05.11.2018 року, Відповідачем-1 не було враховано, що листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами у розумінні статті 117 Конституції України, а відтак не є джерелом права відповідно до статті 7 КАС України.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що у квитанції взагалі не міститься посилання на рішення Комісії ГУ ДПС у Чернігівській області про внесення платника податків до переліку ризикових, у той час зупинення реєстрації розрахунку коригування до податкової накладної здійснювалося із застосуванням критеріїв ризиковості платника податків, а не критеріїв ризиковості здійснення операцій.

Відповідно до п. 15 Порядку №117 письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Приписи п. п. 18 - 20 Порядку №117 визначають, що письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів.

Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС).

Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Згідно п. 21 Порядку №117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання вимог чинного законодавства Позивачем засобами електронного документообігу Відповідачу-1 було направлено повідомлення разом з поясненнями щодо фактичного здійснення господарських операцій. Так, зокрема, ТОВ «Агро Престиж Гарант» були надані щодо розрахунку коригування до податкової накладної пояснення та копії договорів і складених на їх виконання первинних документів. При цьому судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що надані документи повністю підтверджують можливість прийняття рішення про реєстрацію розрахунку коригування від 29.08.2019 року №17.

Однак, всупереч наданих документів, Відповідачем-1 прийнято рішення про відмову у реєстрації розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. При цьому, із змісту вказаних рішень вбачається, що останнє не містить конкретної інформації щодо підстав його прийняття.

Крім того, жодних відомостей щодо причин та підстав для ухвалення рішення про відмову у реєстрації розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних контролюючим органом не наведено ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду.

Тобто, всупереч визначених у рішеннях підстав його прийняття, як встановлено судом першої інстанції, контролюючим органом не наведено жодного порушення норми матеріального права, не зазначено, які саме документи складені з порушенням законодавства, та яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію розрахунку коригування.

Загальними вимогами, які висуваються до індивідуальних актів, як актів правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні про відмову у реєстрації податкових накладних не зазначено, яким саме вимогам законодавства не відповідає надана підприємством товарно-транспортна накладна. Тобто, Відповідачем-1 не зазначено мотивів та підстав прийняття оскаржуваного рішення.

У свою чергу, невиконання контролюючим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі №822/1817/18.

Твердження ГУ ДПС у Чернігівській області про те, що у спірному рішенні чітко викладено підставу його прийняття, а саме - надання товарно-транспортної накладної, складеної з порушенням вимог законодавства, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як вже було неодноразово підкреслено вище, будь-яких аргументів на підтвердження того, яким саме вимогам не відповідає надана у повідомленні товарно-транспортна накладна, контролюючим органом не наведено.

Крім того, як вже було підкреслено раніше, у квитанції від 13.09.2019 року про зупинення реєстрації розрахунку коригування не було зазначено критерії ризиковості операцій, яким відповідав останній.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що за відсутності належного мотивування податковим органом рішення про відмову у реєстрації розрахунку коригування з підстав надання складеного з порушенням законодавства документа без деталізації, у чому полягає таке порушення, таке рішення не узгоджуються з вимогами наведених вище нормативно-правових актів, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо висновків суду першої інстанції про необхідність захисту прав Позивача шляхом покладення на Відповідача-2 обов`язку з реєстрації розрахунку коригування від 29.08.2019 року №17, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно п. 20 Порядку №1246 у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав ТОВ «Агро Престиж Гарант», є зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування від 29.08.2019 року №17 датою його фактичного направлення до органів Державної податкової служби.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині необхідності присудження за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України на користь ТОВ «Агро Престиж Гарант» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., колегія суддів у розрізі доводів апеляційної скарги ГУ ДПС у Чернігівській області вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У свою чергу приписами ч. ч. 6-7 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Викладене свідчить, що реалізація особою процесуального права заперечувати проти розміру заявлених до відшкодування судових витрат і доводи їх неспівмірність прямо залежить від того, чи дотримано особою, яка просить відшкодувати такі витрати, регламентований приписами КАС України порядок подання доказів.

Наведений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 19.02.2021 року у справі № 820/3072/18, де вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

При цьому, за правилами ч. 9 ст. 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Отже, можливість взяття судом до уваги поданих сторонами доказів безпосередньо залежить від виконання ними обов`язку з їх надсилання (надання) іншим учасникам справи, крім випадків, передбачених ч. 9 ст. 79 КАС України.

Разом з тим, як вірно підкреслив Апелянт, суд першої інстанції не врахував, що подані на підтвердження понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу документи, а саме - акт прийому передачі виконаних робіт, квитанція до прибуткового касового ордера, копія договору про надання правничої допомоги та ордер на надання правничої допомоги (а.с. 63-66) всупереч вимог ч. 9 ст. 79 КАС України на адресу Відповідачем не направлялися, оскільки доказів на підтвердження указаних обставин матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Указаним критеріям оскаржуване рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у частині, що стосується стягнення на користь ТОВ «Агро Престиж Гарант» з ДПС України витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. не відповідає. Так, у судовому рішенні відсутні будь-які обґрунтування щодо необхідності присудження витрат на професійну правничу допомогу саме у такому розмірі як і посилання на докази, якими це підтверджується. Крім іншого, аналіз змісту аудіозапису судового засідання 18.11.2020 року свідчить, що під час судового розгляду справи судом не досліджувалися документи, надані Позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням наведеного та з огляду на те, що надані ТОВ «Агро Престиж Гарант» на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу взагалі не могли бути враховані судом першої інстанції в якості доказів, адже подані з порушенням вимог ч. 9 ст. 79 КАС України без направлення їх копій іншим учасникам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно усталеної практики Верховного Суду витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 300/941/19, від 31.03.2020 року у справі № 726/549/19, від 04.02.2021 року у справі № 806/2299/18).

Відтак, відсутність у матеріалах справи поданих з дотриманням вимог процесуального закону доказів понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що не було враховано судом першої інстанції, свідчить про відсутність правових підстав для їх стягнення з Відповідача-2.

Крім того, стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України на користь ТОВ «Агро Престиж Гарант» витрати, пов`язані із сплатою судового збору, у розмірі 4 204,00 грн., Чернігівський окружний адміністративний суд не врахував такого.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону у редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, складала 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями ч. 1 зазначеної статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2020 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 102,00 грн.

З огляду на те, що предметом позову є визнання протиправним одного рішення одного суб`єкта владних повноважень та зобов`язання іншого вчинити дії, позовні вимоги є однією вимогою немайнового характеру, що узгоджується з висновками постанов Верховного Суду від 05.06.2020 року у справі №280/5161/19 та від 12.11.2019 року у справі №640/21330/18.

Отже, розмір судового збору за подання цієї позовної заяви до суду першої інстанції складав 2 102,00 грн. і саме ця сума повинна бути стягнута на користь ТОВ «Агро Престиж Гарант» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Чернігівській області і ДПС України пропорційно, а не лише з ДПС України. У свою чергу інша частина судового збору в сумі 2 102,00 грн. (4 204,00 - 2 102,00), сплачена згідно квитанції від 10.09.2020 року №586, підлягає поверненню у порядку, визначеному ст. 7 Закону України «Про судовий збір», як надміру сплачена.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на правильність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, однак помилковість позиції щодо розподілу судових витрат, судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати в частині розподілу судових витрат та ухвалити у цій частині нове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми процесуального права, що стали підставою для невірного вирішення питання про розподіл судових витрат. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року - скасувати в частині розподілу судових витрат та прийняти в указаній частині нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 11, ) та Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Престиж Гарант» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок рівними частинами по 1 051 (одній тисячі п`ятдесят одній) гривні 00 копійок.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 03» березня 2021 року.