Справа № 820/477/16
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 р. № 820/477/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Чайкіної Н.Е.,

за участю:

представника відповідача - Зекової С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський регіональний фонд фінансування будівництва» (вул. Космічна, 12, к.22, м. Харків) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський регіональний фонд фінансування будівництва» (надалі позивач, Товариство) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (після реорганізації Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області) (надалі відповідач, податковий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток та нараховано адміністративний штраф за порушення пп. 39.4.2 п. 39.4 статті 39 Податкового кодексу України.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 02.03.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2016 року, адміністративний позов задовольнив. Скасував податкові повідомлення-рішення податкового органу від 30.09.2015 року № та № .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.08.2020 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2016 року у справі № 820/477/16 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 адміністративний позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі.

13.11.2020 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, в якій він просив зобов`язати відповідача, Головне управління ДПС у Харківській області, надати позивачу затверджену методику обчислення розміру роялті, на яку вони весь час спираються, з посиланням на норми чинного законодавства та визначити критерії, такі. як «великий розмір роялті», «нормальний розмір роялті», «замалий розмір роялті», за яким можна або не можна відносити витрати на роялті у господарській діяльності.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи адміністративного позову, суд дійшов наступного.

Судовим розглядом встановлено, що податковим органом проведено планову документальну виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт № 630/20-30-22-01/34017001 від 14.09.2015 року.

Висновками акта встановлено наступні порушення: п.138.1. ст. 138, пп. 140.1.2 п. 140.1 ст.140 Податкового Кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 24 292 780 грн; п.3.5 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за № 40/10320; пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України щодо неподання в установлений законом термін до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, звіту про контрольовані операції за 2014 рік.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом 30.09.2015 року винесено податкові повідомлення-рішення: № , яким визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 30 365 975 грн (в т.ч. основний платіж - 24 292 780 грн, штрафні (фінансові) санкції - 6 073 195 грн); № , яким визначено грошове зобов`язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції на загальну суму 365 400 грн.

Як убачається з матеріалів справи, між позивачем (Ліцензіат) та ТОВ «КУА Траст Центр», як керуючим активами ЗНВПІФ «Інвест центр 1» (Ліцензіар), укладено договір № РО-1103 від 01.03.2011 року. За умовами договору Ліцензіар надає Ліцензіату на строк дії Договору на платній основі невиключну ліцензію на право користування знаком для позначення товарів та послуг, для яких знак зареєстрований.

За користування знаком для товарів і послуг Ліцензіат сплачує Ліцензіару винагороду. Розмір та строки сплати винагороди визначається Сторонами в акті встановлення розміру винагороди.

В перевіреному періоді, на виконання умов договору № РО-1103 від 01.03.2011 року, позивачем, на підставі актів встановлення розміру винагороди, було перераховано на користь ТОВ «КУА Траст Центр», як керуючому активами ЗНВПІФ «Інвест центр 1», роялті на загальну суму 127 985 300 грн.

Судом встановлено, що розмір роялті згідно вказаного договору погоджений сторонами актами про встановлення розміру роялті.

У вступній частині договору зазначено, що Ліцензіар володіє виключним правом володіння, розпорядження та використання товарного знаку, що охороняється свідоцтвом № 64927.

Пунктом 2.2 договору зазначено, що розмір та строки сплати роялті визначаються сторонами в акті встановлення розміру роялті.

Зі змісту розділу ІІ вказаного договору за користуванням знаком для товарів і послуг ліцензіат сплачує ліцензіару винагороду - роялті. Розмір та строки сплати роялті визначається сторонами в акті встановлення розміру роялті.

На підставі вказаного договору та актів встановлення розміру роялті у період, що перевірявся, ТОВ «ХРФФБ» за даними податкового обліку було віднесено до складу витрат нараховану суму винагороди на користь ТОВ «КУА Траст Центр», як керуючого активами ЗНВПІФ «Інвестиційний Центр 1» у загальному розмірі 127130922 грн., у т.ч. за 2012 рік у сумі 33873300 грн., за 2013 рік у сумі 39930000 грн., за 2014 рік у сумі 53537122 грн.

Відповідно до ч.3 ст.5 ЗУ «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» набуття права на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Строк дії свідоцтва становить 10 років від дати подання заявки до НОІВ і продовжується НОІВ за клопотанням власника свідоцтва щоразу на 10 років, за умови сплати збору в порядку, встановленому пунктом 2 статті 18 цього Закону. Порядок продовження строку дії свідоцтва встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності.

Згідно ч.1 ст.14 ЗУ «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» видача свідоцтва здійснюється НОІВ у місячний строк після державної реєстрації торговельної марки. Свідоцтво видається особі, яка має право на його одержання. Якщо право на одержання свідоцтва мають кілька осіб, їм видається одне свідоцтво.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що особа - це фізична або юридична особа.

За правилами ч.1 ст.41 ЗУ «Про інститути спільного інвестування» пайовий фонд - сукупність активів, що належать учасникам такого фонду на праві спільної часткової власності, перебувають в управлінні компанії з управління активами та обліковуються нею окремо від результатів її господарської діяльності.

Пайовий фонд не є юридичною особою і не може мати посадових осіб (ч.3 ст.41 Закону).

Враховуючи положення вищезазначених норм права, власником свідоцтва на право користування товарним знаком, право на використання якого було предметом договору від 01.03.2011 №РО-1103, є ТОВ «КУА Транс Центр», як юридична особа, облік результатів діяльності якої здійснюється окремо від обліку результатів діяльності пайового фонду.

Згідно виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг від 25.06.2010 №64927 та свідоцтва на знак для товарів та послуг від 17.07.2006 №64927 власником є ТОВ «КУА Траст Центр», а не ЗНВПІФ «Інвестиційний Центр 1».

В свою чергу, договором № 02/08 від 03.08.2006 року, укладеним між ТОВ «Профбудальянс» (Ліцензіар) та Товариством (Ліцензіат) визначено умови використання того ж самого знаку для товарів і послуг.

Пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що розмір роялті дорівнює 95 % від валового доходу ліцензіата.

Пунктом 5.1визначено, що договір укладено на строк 10 років. Дострокове розірвання договору його умовами не передбачено.

Крім того, відповідно до договору № 02/08 від 03.08.2006 року, Ліцензіар діяв самостійно, а не в інтересах ЗНВПІФ «Інвест центр 1».

Згідно наявних в матеріалах справи доказах, власником знаку є ТОВ «Профбудальянс», та з 25.06.2010 - ТОВ «Компанія з управління активами Траст Центр», що підтверджується свідоцтвом на знак для товарів та послуг № 64927 від 17.07.2006, а не ЗНВПІФ «Інвест центр 1».

Щодо правового статусу ЗНВПІФ «Інвест центр 1», то суду не надано жодного юридичного документу, або іншого належного доказу про створення та існування такого суб`єкту, його статус, взаємовідносини з ТОВ «Компанія з управління активами Траст Центр».

Щодо судового рішення Господарського суду Харківської області від 08.09.2010 по справі № 38/210-10, яким визнано за ТОВ «Компанія з управління активами Траст Центр» що діє в інтересах та за рахунок закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду "Інвестиційний центр 1" (код 233212), право власності на торгівельну марку (знак для товарів і послуг), включаючи майнові та немайнові права, які випливають із Свідоцтва України №64927 від 17.07.2006 року.

У вказаній справі № 38/210-10 ЗНВПІФ «Інвест центр 1» не є учасником справи.

Згідно зазначеного судового рішення, позивачем по справі є ТОВ "Компанія з управління активами Траст Центр", відповідачем - ТОВ "Профбудальянс". В абзаці другому зазначено, що ухвалою суду від 31.08.2010 року було замінено відповідача - Фінансову компанію в формі ТОВ "Харківський регіональний фонд фінансування будівництва" на належного - ТОВ "Компанія з управління активами Траст Центр". Відтак, після такої заміни, позивачем і відповідачем по справі одночасно виступає ТОВ "Компанія з управління активами Траст Центр".

Згідно вказаного рішення по справі № 38/210-10, саме за Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами Траст Центр», що діє в інтересах та за рахунок закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Інвестиційний центр 1» (код 233212) визнано право власності на торговельну марку (знак для товарів і послуг), включаючи майнові та немайнові права, які випливають із Свідоцтва України № 64927 від « 17»липня 2006 року.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «КУА Траст Центр» здійснює діяльність з управління активами інституційних інвесторів.

В свою чергу, право власності на знак за ЗНВПІФ "Інвестиційний центр 1" не підтверджується судовим рішенням по справі № 38/210-10, та свідоцтвом № 64927, в яких зазначено, що єдиним власником немайнових прав є «КУА Траст Центр».

Разом з тим, ані договір від 01.03.2011 №РО-1103, ані акти до вказаного договору не підтверджують підставу визначення суми винагороди, які числові показники впливають на розмір винагороди, які чинники впливали на те, що розмір винагороди за використання одного і того ж знаку за різні місяці варіюється від 1900000 грн. до 8300000 грн.

Суду не надано доказів на підтвердження прямого або опосередкованого причинно-наслідкового зв`язку між початком використання знаку у господарській діяльності та зростанням доходу, що саме його використання мало вплив на доходи підприємства , як і не надано доказів на підтвердження суми виплачених роялті з отриманими доходами.

Відповідно до пп.39.2.1.1 ст.39 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) контрольовані операції для цілей нарахування податку на прибуток підприємств: а) господарські операції, які впливають на об`єкт оподаткування сторін (сторони) таких операцій, що здійснюються платниками податків з пов`язаними особами - нерезидентами; б) господарські операції з продажу товарів через комісіонерів - нерезидентів.

Згідно пп.39.2.1.4 ст.39 ПК України господарською операцією для цілей трансфертного ціноутворення є всі види операцій, договорів або домовленостей, документально підтверджених або непідтверджених, що можуть впливати на оподатковуваний дохід платника податків, зокрема, але не виключно: операції з товарами, такими як сировина, готова продукція тощо; операції з надання послуг; операції з нематеріальними активами, такими як роялті, ліцензії, плата за використання патентів, товарних знаків, ноу-хау тощо, а також з будь-якими іншими об`єктами інтелектуальної власності; фінансові операції, включаючи лізинг, участь в інвестиціях, кредитах, комісії за гарантію тощо; операції з капіталом, включаючи купівлю чи продаж акцій або інших інвестицій, купівлю чи продаж довгострокових матеріальних і нематеріальних активів.

Згідно установчих документів, засновником ТОВ «ХРФФБ» є ТОВ «КУА Траст Центр», який діє в інтересах та за рахунок ЗНВПІФ «Інвестиційний Центр 1».

Підпунктом «а» пп. 14.1.159 пункту 14.1 ст.14 ПК України передбачено, що пов`язані особи - юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв, а зокрема для юридичних осіб, коли одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 20 і більше відсотків.

При визнанні осіб пов`язаними враховується вплив, який може здійснюватися через володіння однією особою корпоративними правами інших осіб відповідно до укладених між ними договорів або за наявності іншої можливості однієї особи впливати на рішення, що приймаються іншими особами. При цьому такий вплив враховується незалежно від того, чи здійснюється він особою безпосередньо і самостійно або спільно з пов`язаними особами, що визнаються такими відповідно до цього підпункту. Пов`язаними особами для цілей трансфертного ціноутворення визнаються: а) юридичні особи - у разі якщо одна з таких осіб безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи у розмірі 20 і більше відсотків; б) фізична та юридична особа - у разі якщо фізична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 20 і більше відсотків; в) юридичні особи - у разі якщо одна і та сама особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами таких юридичних осіб і розмір частки корпоративних прав у кожній юридичній особі становить 20 і більше відсотків; г) юридична особа і особа, що має повноваження на призначення (обрання) одноособового виконавчого органу такої юридичної особи або на призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу її колегіального виконавчого органу або наглядової ради; ґ) юридичні особи, одноособові виконавчі органи яких призначені (обрані) за рішенням однієї і тієї самої особи (власника або уповноваженого ним органу); д) юридичні особи, в яких 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу або наглядової ради призначено (обрано) за рішенням однієї і тієї самої особи (власника або уповноваженого ним органу); е) юридичні особи, в яких 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу та/або наглядової ради становлять одні й ті самі фізичні особи; є) юридична особа та фізична особа - у разі здійснення фізичною особою повноважень одноособового виконавчого органу такої юридичної особи; ж) юридичні особи, в яких повноваження одноособового виконавчого органу здійснює одна й та сама особа; з) фізичні особи: чоловік (дружина), батьки (у тому числі усиновлювачі), діти (повнолітні, малолітні/неповнолітні, у тому числі усиновлені), повнорідні та неповнорідні брати і сестри, опікун, піклувальник, дитина, над якою встановлено опіку чи піклування. Для фізичної особи загальна частка корпоративних прав платника податку (голосів у керівному органі), якою вона володіє, визначається як частка корпоративних прав, що безпосередньо належить такій фізичній особі, та частка корпоративних прав, що належить юридичним особам, які контролюються такою фізичною особою.

З огляду на наведені критерії визначення пов`язаних осіб та, зважаючи на те, що ТОВ «КАУ Транс Центр» не є платником ПДВ, а ЗНВПІФ «Інвестиційний центр 1» взагалі не є платником податків, ТОВ «ХРФФБ» та ТОВ «КУА Транс Центр», який діє в імені та за рахунок ЗНВПІФ «Інвестиційний Центр 1» є пов`язаними особами.

У період з 01.01.2014 по 31.12.2014 загальна сума господарських операцій між указаними особами становила 54024000 грн., а тому такі операції визнаються контрольованими в силу положень пп.39.2.1.4 ст.39 ПК України.

Згідно підпункту 39.4.2 цього пункту Податкового кодексу України платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 жовтня року, що настає за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

У порушення наведених положень норм права, ТОВ «ХРФФБ» не було подано звіт про контрольовані операції.

Неподання платником податків звіту про проведені ним контрольовані операції, відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України є порушенням податкового законодавства, відповідальність за яке передбачена пунктом 120.3 статті 120 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, встановлені обставини у справі та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток та нараховано адміністративний штраф за порушення пп. 39.4.2 п. 39.4 статті 39 Податкового кодексу України від 30.09.2015 року № та № , прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення відповідачами його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський регіональний фонд фінансування будівництва» (вул. Космічна, 12, к.22, м. Харків) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.03.2021.

Суддя В.В. Єгупенко