Справа № 420/6238/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2021-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6238/20
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

Дата і місце ухвалення 26.10.2020 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Держмитслужби про скасування податкових повідомлень-рішень від 07 квітня 2020 року №0 про визначення суми податкового зобов`язання із податку на додану вартість в розмірі 22202,55 грн., та №0 про визначення суми податкового зобов`язання із платежу мито на товари, що ввозяться на територію України, в розмірі 10092,06 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року позов задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення від 07.04.2020 року №0 та №0, прийняті Одеською митницею Держмитслужби.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 07.12.2020 року Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що проведеною митним органом невиїзною перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 пункту 2 статті 52 Митного кодексу України в частині повноти декларування фактурної вартості товарів, що призвело до заниження митної вартості імпортованого товару. Зокрема, за митною декларацією від 02.07.2018 року №UA205100/2018/010954 позивачем ввозився товар «Легковий автомобіль: марка «RENAULT», модель «MEGANE», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_1 , модельний рік виготовлення - 2014р.», фактурну вартість якого заявлено на рівні 1350,00 EUR. Однак, відповідно до інформації, отриманої листом ДФС від 19.11.2018 року, митними органами Литовської Республіки надано копію експортної декларації, в якій фактурна вартість ввезеного ОСОБА_1 товару становить 5050,00 EUR. Встановлені порушення призвели до заниження ОСОБА_1 податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на суму 25 835,69 грн.

Також, апелянт посилається на те, що проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів згідно пункту 1 частини другої статті 351 Митного кодексу України, відповідає вимогам законодавства України.

У зв`язку з цим, Одеська митниця Держмитслужби просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.07.2018 року Волинською митницею ДФС здійснено митне оформлення легкового автомобіля марка «RENAULT», модель «MEGANE», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_1 , за поданою декларантом (митним брокером) ПП «Вестброк» в інтересах ОСОБА_1 митною декларацією №UA205100/2018/010954.

Згідно з інвойсом від 23.06.2018 року вартість транспортного засобу становить 1350 євро (73702,66 грн.), продавець - компанія «SPRL G.O.G. GARAGE OLIVIER GREME», отримувач ОСОБА_1 .

За митне оформлення вказаного транспортного засобу сплачено 29107,34 грн. митних платежів.

ДФС України отримано запит литовських митних органів від 16.10.2018 року про підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортних засобів, серед яких також автомобіль марки «RENAULT», модель «MEGANE», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_1 .

Згідно з експортною митною декларацією Литовської Республіки MRN №18LTKC0100EK08ECC8 від 23.06.2018 року, довідки-рахунок серії TDT №03783 від 23.06.2018 року, квитанції про отримання коштів серії НОМЕР_2 від 23.06.2018 року, автомобіль марки «RENAULT», модель «MEGANE», був проданий компанією UAB «TD Transport» громадянину ОСОБА_1 за ціною 5050 євро.

13.02.2019 року в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацький Є .С. виніс постанову у справі про порушення митних правил №0045/20500/19, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 77507,07 грн.

Зазначену постанову скасовано рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 15.10.2019 року у справі №163/404/19, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року.

На підставі наказу Одеської митниці Держмитслужби від 03.03.2020 року №69, у період з 11.03.2020 року по 16.03.2020 року головними державними інспекторами відділу митного аудиту Одеської митниці Держмитслужби Кірсеєм Ю.С. та Сарнацьким Д.В. проведено документальну невиїзну перевірку дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів платника податків ОСОБА_1 за митною декларацією від 02.07.2018 року №UA205100/2018/010954.

За результатами перевірки складено акт №10/7.10-19-10/ НОМЕР_3 від 17.03.2020 року, яким зафіксовано порушення ОСОБА_1 :

- п.2 ч.2 ст.52 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за МД від 02.07.2018 року №UA205100/2018/010954 на суму 8073,65 грн.;

- п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД від 02.07.2018 року №UA205100/2018/010954 на суму 17762,04 грн.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що за результатами співставленням даних документів, наданих декларантом під час митного оформлення та отриманих від митних органів Литовської Республіки, встановлено, що фактурна вартість товару, яка задекларована за МД від 02.07.2018 року №UA205100/2018/010954 дорівнює 1 350,00 євро (митна вартість становить 73702,66 грн., яку визначено за резервним методом) не відповідає даним графи 46 експортної декларації від 23.06.2018 року №18LTKC0100EK08ECC8 - 5050,00 євро (154439,19 грн.). Встановлені порушення призвели до заниження ОСОБА_1 податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на суму 25 835,69 грн. (в тому числі: ввізне мито 8073,65 грн., ПДВ 17762,04 грн.).

07.04.2020 року, на підставі висновків акту перевірки № 10/7.10-19-10/ НОМЕР_3 від 17.03.2020 року, Одеською митницею Держмитслужби прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №0, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами в розмірі 22202,55 грн. (в т.ч.: 17762,04 грн. за основним платежем та 4440,15 грн. за штрафними санкціями);

- №0, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України в розмірі 10092,06 грн. (в т.ч.: 8073,65 грн. за основним платежем та 2018,41 грн. за штрафними санкціями).

Не погоджуючись з правомірністю вказаних податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно з експортною декларацією №18LTKC0100EK04DB33 від 23.06.2018 року, продавцем товару визначено компанію UAB «TD TRANSPORT», тоді як згідно з наданим до митного оформлення інвойсом, позивач придбав транспортний засіб у компанії нерезидента «SPRL G.O.G. GARAGE OLIVIER GREME». Одеська митниця Держмитслужби, взявши до уваги лише документи митних органів Литовської Республіки, не перевірила обставин завершення експорту товару за експортною декларацією №18LTKC0100EK04DB33 від 23.06.2018 року, не вчинила запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару по литовським документах та документах, поданих до митного оформлення декларантом в інтересах ОСОБА_1 . У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності розбіжностей у наданих позивачем документах до митного оформлення, не доведено ознак підробки в них або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості даного автомобіля, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за автомобіль.

Також, при вирішенні спору судом першої інстанції враховано, що рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 15.10.2019 року в справі №163/404/19, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року, визнано протиправною та скасовано постанову в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацького Є.С. від 13.02.2019 року в справі про порушення митних правил №0045/20500/19 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 485 МК України з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 4 МК України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Пунктом 7 частини першої статті 336 МК України встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Згідно із частинами першою, другою статті 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи. Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів (пункт 1 частини третьої статті 345 МК України).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 54 цього ж Кодексу передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.

Частиною першою статті 351 цього ж Кодексу визначено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Як передбачено пунктом 2 частини другої статті 351 МК України, документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Пунктом 5 частини першої статті 352 МК України визначено, що посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

При цьому, згідно з частиною восьмою статті 264 МК України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Проаналізувавши наведені положення митного законодавства, колегія суддів доходить висновку, що декларант, здійснюючи ввезення на митну територію України товарів або транспортних засобів, з моменту прийняття митним органом митної декларації несе повну відповідальність за достовірність відомостей в ній, в тому числі щодо достовірності митної вартості.

Положеннями статті 272 МК України, підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування митними платежами - ввізним митом та податком на додану вартість.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 279 МК України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів; для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).

Відповідно до статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Так само, згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Пунктом 190.1 статті 190 ПК України передбачено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III МК України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України обумовлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

У розумінні підпункту 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони є митні органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи).

За правилами пункту 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Таким чином, підставою для висновку про заниження податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може слугувати лише офіційна документально підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав, зокрема, щодо вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів і стосуватись зовнішньоекономічних операцій, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі №820/305/17 та враховується судом при вирішенні цієї справи.

Як вже зазначалося колегією суддів, підставою для висновку Одеської митниці Держмитслужби про порушення ОСОБА_1 п.2 ч.2 ст.52 Митного кодексу України та п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті ввізного мита за МД від 02.07.2018 року № UA205100/2018/010954 на суму 8073,65 грн. та заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 17762,04 грн., стали документи, надані митними органами Литовської Республіки (експортна митна декларація №18LTKC0100EK08ECC8, довідка-рахунок серії TDT №03783, квитанція про отримання коштів серії TSC № 0178581).

Між відомостями цієї експортної декларації, рахунком-фактурою, квитанцією про отримання коштів і наданими для митного оформлення транспортного засобу на території України документами дійсно є невідповідність щодо вартості транспортного засобу.

Однак, сама по собі експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці.

Як вбачається із інформації з мережі Інтернет-сайту щодо стану експортних MRN (для міжнародних перевезень), митна декларація №18LTKC0100EK04DB33 перебуває у стані підтвердження експорту.

Отримана інформація від митних органів Литовської Республіки має орієнтуюче значення.

У даному випадку Одеська митниця Держмитслужби, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи литовських митних органів, не перевірила обставин завершення експорту товару; для усунення всякого роду сумнівів не вчинила запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару за литовськими документами та документами, поданими до митного оформлення декларантом позивача; не вжила заходів для встановлення осіб, які значаться покупцями цих автомобілів за литовськими документами, та їх не опитала.

Такі документи лише свідчать, що литовські компанії задекларували, але не здійснили експорт транспортного засобу з Європейського Союзу. Митниця не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам Литовської Республіки, аніж тим, що подані для митного оформлення до митного органу позивачем.

А відтак, на думку колегії суддів, висновки відповідача фактично здійснені лише на підставі припущення про фіктивність поданих позивачем документів, які стосуються вартості розмитненого транспортного засобу, однак відповідачем такого факту не встановлено.

Слід зазначити, що саме по собі повідомлення, отримане від митних органів Литовської Республіки про проведення перевірки за фактом незакінченої процедури експорту транспортних засобів чи підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення такого транспортного засобу, не є беззаперечним доказом вчинення дій, спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів.

Скерована експортна декларація доводить лише про факт початку оформлення експорту транспортного засобу в Литовській Республіці, проте згідно із запитом митного органу Литовської Республіки останній просив підтвердити ввезення на митну територію України означеного транспортного засобу, оскільки за наявними у нього документами таке вивезення не відбулось.

Відповідно до змісту запиту від 16.10.2018 року №(20.4/05)3В-8592 митний орган Литовської Республіки звернувся до ДФС України в частині надання адміністративної допомоги щодо підтвердження фактів ввезення на митну території Україну та митного оформлення транспортного засобу.

Оцінюючи обставини справи, колегія суддів також виходить з того, що позивачем під час процедури митного оформлення задекларовано митну вартість транспортного засобу за резервним методом зі сплатою обов`язкових платежів, виконано митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур. При цьому, відповідач не заперечує того, що за результатами перевірки відповідності поданої позивачем митної декларації відомостям супровідних документів, які були надані до митного оформлення у частині кількості, вартості, валюти зовнішньоекономічної операції, умов поставки, розбіжностей не встановлено. При митному оформленні транспортного засобу рішення про коригування митної вартості митними органами не приймалося та додаткові дослідження поданих декларантом документів не проводилися.

Таким чином, самостійне визначення відповідачем розміру таких платежів на підставі документів, що були отримані від митних органів Литви, не відповідає положенням МК України щодо процедури коригування такої вартості (останніми не передбачено можливості переходу від резервного методу до основного методу), через що висновки акту перевірки не ґрунтуються на вимогах закону. При цьому, ні під час митного оформлення товару, ні під час документальної невиїзної перевірки митний орган не встановив, що подані позивачем документи визнані у встановленому порядку недійсними чи фіктивними.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що Одеська митниця Держмитслужби, як суб`єкт владних повноважень, не довела належними та допустимими доказами факт порушення позивачем вимог податкового та митного законодавства в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ та ввізного мита під час ввезення товару на митну територію України, з огляду на що прийняті за наслідками перевірки позивача податкові повідомлення-рішення від 07.04.2020 року №0 та №0 обґрунтовано визнано протиправними та скасовано судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги Одеської митниці Держмитслужби та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук